Справа № 466/1508/25 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т. 
Провадження № 22-з/811/291/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» Маслюженка Миколи Павловича про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Посікіри Романа Романовича на рішення Шевченківсього районного суду м. Львова від 05 травня 2025 року в складі судді Едера П.Т. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
встановив:
У лютому 2025 року позивач ТОВ «Санфорд Капітал» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05 травня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» суму заборгованості в розмірі 51 125,18 грн., що складається із залишку простроченого кредиту в сумі 27521,98 грн. та залишку прострочених комісій в сумі 23603,20 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 7200,00 грн. 
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , апеляційну скаргу в інтересах якого подав адвокат Посікіра Р.Р., просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 травня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Санфорд Капітал» в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Санфорд Капітал» суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 34 875,00 грн, судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат, понесених на професійну правничу допомогу у розмірі 7200 грн. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Санфорд Капітал» просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Постановою Львівського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Посікіри Романа Романовича задоволено. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 травня 2025 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» заборгованість за Кредитним договором №2203300515774 від 09 червня 2021 року у розмірі 16250 (шістнадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 18 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 2200 (дві тисячі двісті) гривень 00 копійок. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на оплату судового збору, у розмірі 2863 (дві тисячі вісімсот шістдесят три) гривень 64 копійок.
14.11.2025 у системі Електронний суд сформовано заяву представника ТОВ «Санфорд Капітал» Маслюженко М.П. про ухвалення додаткового рішення. Зазначає, що ухвалюючи постанову у справі, суд не вирішив питання про витрати, які були понесені позивачем на стадії апеляційного перегляду рішення суду. Просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Санфорд Капітал» судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу адвоката Маслюженко М.П. в сумі 3 000,00 гривень. 
Заслухавши суддю доповідача, колегія суддів дійшла таких висновків.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. 
Згідно із п. п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною 3 вказаної статті унормовано, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що розгляд апеляційної скарги у даній справі проводився в порядку письмового провадження, без повідомлення повідомленням учасників справи за наявними у справі матеріалами, крім цього заява ТзОВ «Санфорд Капітал» про ухвалення додаткового рішення стосується лише питання судових витрат, розгляд такої проводиться у письмовому провадженні без повідомленням учасників справи.
При цьому, ключовим питанням у межах даного провадження № 22-з/811/291/25 є виключно визначення розміру судових витрат на правничу допомогу, які були понесені позивачем ТОВ «Санфорд Капітал» при розгляді апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Посікіри Романа Романовича на рішення Шевченківсього районного суду м. Львова від 05 травня 2025 року, тобто виключно на стадії апеляційного перегляду, з погляду їх співмірності, реальності, необхідності та складності спірних правовідносин.  
Перевіряючи підставність поданої заяви, колегія суддів враховує таке.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
В свою чергу, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача.
Зважаючи на те, що Львівський апеляційний суд 11 листопада 2025 року ухвалив постанову, якою скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 травня 2025 року при цьому, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково, заява представника Маслюженко М.П. є підставною, тому апеляційний суд повинен вирішити питання розподілу судових витрат, керуючись загальними правилами розподілу таких.
Так, колегія суддів виходить з того, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат. 
Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно із п. 8 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Подаючи відзив на апеляційну скаргу, представник позивача Маслюженко М.П. просив про стягнення 3000,00 грн. витрати на правничу допомогу, а заяву про ухвалення додаткового рішення із додатками (доказами) подав 14.11.2025, що відповідає ч. 8 ст. 141 ЦПК України(а.с. 95-104).
Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз вищезазначених процесуальних норм дає підстави для висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Разом з цим, слідуючи висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Як зазначено Верховним Судом в постановах від 10 грудня 2019 року у справі №160/2211/19, від 18 листопада 2021 року у справі № 580/2610/19 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Колегія суддів виходить з того, що у статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно із пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
З матеріалів справи вбачається, що інтереси третьої особи ТзОВ «Санфорд Капітал» представляв адвокат Маслюженко М.П. на підставі Ордеру на надання правничої допомоги Серія АЕ № 1310920 від 19.08.2024 (а.с. 105).
Згідно із Актом приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги № 7 від 04.08.2025, Адвокатське об`єднання надало товариству послуги на суму 3000,00 грн. (а.с. 108).
Колегія суддів виходить з того, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Так, дійсно слідуючи правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 19.02.2020, справа № 755/9215/15-ц, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Так, процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, таким чином фіксованість гонорару у договорі не безумовним обов`язком суду стягнути такий, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.
Зазначене узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, слідуючи якій заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Таким чином, враховуючи складність справи, порядок та тривалість розгляду такої, об`єм наданих послуг, а також обсяг задоволених позовних вимог, колегія суддів приходить переконання, що заявлена представником позивача сума на відшкодування судових витрат на правову допомогу є завищеною.
Як вже зазначалося, в Акті приймання передачі наданих послуг, представник не надав грошового вартості еквівалента потраченого часу, будь яких пояснень вартості відповідної роботи та критеріїв оцінки такої.
При цьому, в Акті приймання передачі наданих послуг вартість наданої послуги відповідно до прейскуранту становить 2400,00 грн, однак сума до сплати визначена у розмірі 3000,00 грн, без будь яких пояснень.
Більше того, підготувавши відзив, представник не змінюючи правову позицію, відстоював таку в апеляційному суді.
Крім цього, відзив, як процесуальний документ не належать до обов`язкових, без яких розгляд апеляційної скарги чи справи не міг би відбутися.
Таким чином, врахувавши складність спірних правовідносин (ціну позову) та обсяг та предмет позовних вимог, обізнаність представника у таких і судовій практиці з цього приводу, що презюмується, стягнення витрат на правову допомогу у розмірі, про який просить представник ОСОБА_2 не є обгрнутованим хоча б з погляду зазначених вище обставин.
При цьому, враховуючи усі обставини спірних правовідносин у сукупності, результат розгляду даної справи, складність та важливість такої для сторін, реально потрачений адвокатом час, колегія суддів вважає, що заяву про ухвалення додаткового рішення необхідно задовольнити частковота стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» 1200,00 грн. витрат на правову допомогу за розгляд справи в апеляційному суді, які будуть достатніми та відповідатимуть обставинам спірних правовідносин та будуть пропорційними до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, ст.ст. 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-
ухвалив:
Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» - Маслюженка Миколи Павловича про ухвалення додаткового рішення – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал»судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень 00 копійок.
У задоволенні решти вимог заяви – відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного тексту додаткової постанови.

Повний текст додаткової постанови складений 20 січня 2026 року.

Головуючий:  А.В. Ніткевич 

Судді:   С.М. Бойко

С.М. Копняк