ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2025 р.                                                               Справа № 914/1171/24

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.,
Суддів:                                                                      Бойко С.М.,                                                                                                                        Бонк Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:
від позивача (скаржника) – Косендюк Я.А. 
від відповідача – не з`явився 
від третьої особи – Щетінін М.Ю. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду) 

розглянувши апеляційну скаргу Фермерського господарства “Галстедан” від 04 грудня 2024 року
на рішення Господарського суду Львівської області від 06 листопада 2024 року (повний текст підписано 18.11.2024), суддя Король М.Р.
у справі № 914/1171/24
за позовом Фермерського господарства “Галстедан”, с. Журавники, Волинська область
до відповідача Державного підприємства “Дослідне господарство “Радехівське” Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України”, с. Сабанівка, Львівська область
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне підприємство “Трансвіт”, м. Прилуки, Чернігівська область
про стягнення 3 216 905,50 грн

встановив:
02 травня 2024 року Фермерське господарство «Галстедан» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача – Державного підприємства “Дослідне господарство “Радехівське” Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України” про стягнення 3 216 905,50 грн – заборгованості за договором зберігання.
Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем зобов`язання за договором зберігання, а саме щодо здійснення плати за послуги зберігання.
Ухвалою місцевого господарського суду від 03 липня 2024 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Приватне підприємство “Трансвіт”.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 06 листопада 2024 року у справі № 914/1171/24 позов задоволено частково: присуджено до стягнення з Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» на користь Фермерського господарства «Галстедан» 1 008 761,83 грн заборгованості та 12 105,14 грн судового збору; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що між сторонами справи існували господарські правовідносини, які виникли з договору зберігання від 25.06.2022, за умовами якого відповідач (поклажодавець) передав на зберігання позивачу (зберігачу) товар – озимий ячмінь врожаю 2022 року, однак, відповідач порушив умови договору зберігання та не здійснив оплату за надані послуги, у зв`язку з чим, в останнього перед позивачем виникла заборгованість. Водночас, суд взяв до уваги те, що 14.12.2022 року між ФГ «Галстедан» (зберігач), ПП «Трансвіт» (новий поклажодавець) та ДПДГ «Радехівське» (поклажодавець) укладено тристоронній акт приймання-передачі № 141222/01, за яким поклажодавець переоформив, а новий поклажодавець прийняв у власність товар – озимий ячмінь у кількості 2751,37 тонн, який знаходився на зберіганні у зберігача. Відтак, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1  008 761,83 грн, заборгованості за договором зберігання, що виникла за період з червня по грудень 2022 року, а в задоволенні решти позовних вимог суд відмовив, оскільки з 14.12.2022 року зобов`язання відповідача, як поклажодавця припинилися.
Частково не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, позивач – Фермерське господарство «Галстедан» звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішенням Господарського суду Львівської області від 06 листопада 2024 року у справі № 914/1171/24 в частині відмови в позові та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Зокрема, зазначає, що відповідач не виконав обов`язкових вимог договору зберігання щодо порядку переоформлення товару, а відтак, у позивача не було підстав для переоформлення зерна на третю особу, у зв`язку з чим, рахунки та акти виставлялися відповідачу. Наголошує, що відповідач, маючи намір переоформити зерно, окрім підписання трьохстороннього акту, мав виконати вимогу щодо надання листа на переоформлення товару та здійснити оплату; а акт приймання-передачі є лише одним із переліку документів, обов`язкових для відчуження зерна третій особі, разом з тим, такий акт не може бути доказом переходу права власності на товар.
У відзиві на апеляційну скаргу третя особа (ПП «Трансвіт») просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Зокрема, зазначає, що відсутність з боку відповідача листа на переоформлення товару жодним чином не спростовує факту переходу права власності на товар до третьої особи, а також того факту, що з 14 грудня 2022 року зберігання товару здійснювалось згідно з договором зберігання № 14-12-22р, укладеним між ФГ «Галстедан» та ПП «Трансвіт». Наголошує, що позивач (зберігач) був належним чином повідомлений про перехід права власності на товар від ДПДГ «Радехівське» (поклажодавець) до ПП «Трансвіт» (новий поклажодавець), водночас, підписавши акт приймання-передачі, позивач підтвердив факт переоформлення права власності на озимий ячмінь у кількості 2751,37 т від ДПДГ «Радехівське» до ПП «Трансвіт».
Поряд з тим, від скаржника до суду також надійшли додаткові пояснення та від третьої особи – заперечення на такі пояснення.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 24 квітня 2025 року у справі № 914/1171/24 апеляційну скаргу ФГ «Галстедан» задоволено; рішення Господарського суду Львівської області від 06 листопада 2024 року у справі № 914/1171/24 скасовано в частині відмови в задоволенні позову; в цій частині позов задоволено; у решті рішення суду першої інстанції залишено без змін; здійснено розподіл судових витрат.
Постановою Верховного Суду від 17 червня 2025 року у справі № 914/1171/24 касаційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» задоволено частково; постанову Західного апеляційного господарського суду від 24 квітня 2025 року у справі №914/1171/24 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду.
Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки, які містяться у пункті 8.17 цієї постанови, зокрема, що застосування норм матеріального права, які регулюють відносини щодо зберігання (зокрема, статті 936 та 946 ЦК України), не дослідивши в повній мірі та всебічно обставини наявності/відсутності підстав для зміни поклажодавця, починаючи з 14.12.2022, ураховуючи зміну власника товару, який, у свою чергу, є предметом зберігання. Поза увагою суду апеляційної інстанції залишено низку аргументів і доводів як відповідача, так і третьої особи, у результаті чого неповно та невсебічно з`ясовано обставини справи, на які Підприємство та ПП «Трансвіт» посилаються як на підставу своїх заперечень, підтверджених тими доказами, які були ними надані суду. Верховний Суд наголосив, що вагомим і ключовим у цій справі, з урахуванням правових позицій наведених у пункті 8.17, є надання оцінки таким узагальненим аргументам відповідача та третьої особи:
- у контексті виконання/невиконання відповідачем пункту 5.1 Договору необхідним є з`ясування питання наявності/відсутності підстав для оплати відповідачем станом на 14.12.2022 заборгованості за Договором, ураховуючи те, що позивач надіслав акти на адресу Підприємства лише 25.04.2023, водночас, пунктом 3.4 Договору сторони узгодили, що плата за послуги зберігання товару, нараховані згідно тарифів, що вказані в пункті 3.2 Договору, починаючи з першого дня зберігання, сплачуються поклажодавцем щомісяця, протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання рахунку та акта, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок зернового складу, а в силу приписів пункту 3.5 Договору акт надсилається саме зберігачем поклажодавцю;
- наявність у матеріалах справи листа від 21.07.2023 №76, в якому Підприємство повідомило Господарство про переоформлення права власності на озимий ячмінь врожаю 2022 року на ПП «Трансвіт»;
- укладення позивачем і третьою особою того ж дня, що і підписання трьохстороннього акта від 14.12.2022, договору зберігання, відповідно до умов якого Господарство зобов`язалося, як зберігач, надати послуги зі зберігання, сушки, очистки, погрузки озимого ячменю врожаю 2022 року;
- визнання як відповідачем, так і третьою особою укладення Договору поставки, факт передачі товару за цим договором, який був і предметом зберігання за Договором, який укладений позивачем і відповідачем;
- визнання третьою особою зобов`язань з оплати послуг зберігання, починаючи з 14.12.2022;
- зміст трьохстороннього акта від 14.12.2022, який містить інформацію про переоформлення товару з поклажодавця на нового поклажодавця, підтвердження сторонами, у тому числі позивачем, факту приймання-передачі товару та те, що право власності на вказаний товар передається від постачальника до покупця одночасно з підписанням вказаного акта.

Під час нового розгляду справи 28 листопада 2025 року до апеляційного суду від скаржника надійшли додаткові пояснення у справі.
Судові засідання з розгляду справи апеляційним судом, за клопотаннями відповідача і третьої особи та на підставі відповідних ухвал суду, проводились в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив такі задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 06 листопада 2024 року у справі № 914/1171/24 в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове про задоволення позову, з підстав, наведених в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях.
Представник третьої особи в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу та запереченнях на додаткові пояснення.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У попередніх судових засіданнях представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечував, наголошував на правильності рішення суду першої інстанції. Водночас звертав увагу, що позивач, вважаючи відповідача належним поклажодавцем і після 14.12.2022, не надає відповідачу доступу для огляду переданого на зберігання зерна та не повертає такий товар із зберігання ні відповідачу, ні третій особі.
Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 25 червня 2022 року між Фермерським господарством «Галстедан» (в тексті договору – зберігач) та Державним підприємством «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» (в тексті договору – поклажодавець) укладено договір зберігання № 25-06-22р., відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 поклажодавець передає на зберігання зберігачу товар, а зберігач зобов`язаний прийняти товар на зберігання, надати послуги зі зберігання, сушки, очистки, погрузки товару та повернути його поклажодавцеві за його вимогою на умовах, визначених цим договором.
Згідно з п.1.2 Договору товаром за цим договором є озимий ячмінь врожаю 2022 року.
Розрахунки за надані послуги проводяться в грошовій формі з урахуванням податку на додану вартість. Розмір плати (тариф) за надання послуг, що надаються зберігачем, встановлюється за домовленістю сторін і складають: - приймання 1 фізичної тонни товару з автомобіля - 19,98 грн; - зберігання за 1 тонна/день - 2,28 грн; - сушіння товару за один тонопроцент – 85,50 грн; - очистка товару за один тонопроцент - 19,02 грн; - погрузка на автомобілі 1 тонни товару - 114 грн (п.п.3.1, 3.2 Договору).
У п.3.4 Договору сторони погодили, що плата за послуги зберігання товару, нараховані згідно тарифів, що вказані в п.3.2 даного договору, починаючи з першого дня зберігання, сплачуються поклажодавцем щомісяця, протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання рахунку та акту, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок зернового складу.
Відповідно до п.3.5 Договору акт надсилається зберігачем поклажодавцю в наступному місяці за тим, у якому надані послуги. Поклажодавець протягом п`яти робочих днів зобов`язаний розглянути акт, підписати його та направити один примірник зерновому складу або мотивовану відповідь про відмову від підписання акту. У випадку непідписання поклажодавцем акту та ненадання мотивованої відповіді протягом п`яти робочих днів з дня отримання акту, останній автоматично вважається підписаним, а послуги – прийнятими поклажодавцем у повному обсязі.
У випадку коли поклажодавець хоче відчужити зерно третій особі (покупцю), поклажодавець зобов`язаний надати зерновому складу наступні документи: - трьохсторонній акт прийому-передачі даної партії товару, підписаний та скріплений печатками продавця та покупця; лист на переоформлення товару; повну оплату за послуги, нараховані та виставлені зберігачем, відповідно до даного договору (п.5.1 Договору).
Згідно з п.5.5 Договору відпуск/переоформлення товару поклажодавцю проводиться у фізичній вазі з врахуванням фактичних показників якості по вологості і смітної домішки на час відпуску у відповідності з актом-розрахунком (Додаток № 1 до даного договору).
Пунктом 10.1 Договору передбачено, що останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до виконання ними своїх зобов`язань у повному обсязі.
На виконання умов Договору на елеватор позивача було доставлено зерно озимого ячменю у кількості 2751,375 тонн.
У матеріалах справи містяться наступні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) стосовно зберігання товару за договором зберігання №25-06-22р. на загальну суму 3 216 905,50 грн: акт № Г-00000037 від 30.06.2022 на суму 956,87 грн з ПДВ; акт № Г-00000038 від 31.07.2022 на суму 160 931,68 грн з ПДВ; акт № Г-00000039 від 31.08.2022 на суму 194 467,20 грн з ПДВ; акт № Г-00000040 від 30.09.2022 на суму 188 194,06 грн з ПДВ; акт № Г-00000041 від 31.10.2022 на суму 194 467,20 грн з ПДВ; акт № Г-00000042 від 30.11.2022 на суму 188 194,06 грн з ПДВ; акт № Г-00000043 від 31.12.2022 на суму 81 550,76 грн з ПДВ; акт № Г-00000007 від 23.05.2023 на суму 865 692,72 грн з ПДВ; акт № Г-00000014 від 01.11.2023 на суму 1 154 256,89 грн з ПДВ; акт № Г-00000016 від 01.12.2023 на суму 188 194,06 грн з ПДВ.
Разом із листом від 25.04.2023 позивач надав відповідачу розрахунок за зберігання ячменю та акт здачі-прийняття робіт за сушіння від 21.11.2022 року.
Також судом встановлено, що 14.07.2023 позивач надіслав відповідачу претензію про стягнення заборгованості із проханням сплатити заборгованість за збирання, сушіння та зберігання озимого ячменю, яку відповідач залишив без задоволення.
Позивач зазначив, що акти № Г-00000037, № Г-00000038, № Г-00000039, № Г-00000040, № Г-00000041, № Г-00000042, № Г-00000043, № Г-00000007 надсилалися відповідачу також із листом від 07.06.2023 № 3. Разом з тим, акти також надіслані повторно разом із рахунками-фактурами із листом від 16.11.2023 № 16.
Акти № Г-00000037, № Г-00000038, № Г-00000039, № Г-00000040, № Г-00000041, № Г-00000042, № Г-00000043, № Г-00000007, № Г-00000014 разом із відповідними рахунками-фактурами (накладна № 4302527112436) вручено відповідачу 22.11.2023. Акт за № Г-00000016 із відповідним рахунком-фактурою (накладна № 4301040791293) вручено відповідачу – 04.01.2024.
Виходячи з умов Договору, позивач вважає, що за актами № Г-00000037, № Г-00000038, № Г-00000039, № Г-00000040, № Г-00000041, № Г-00000042, № Г-00000043, № Г-00000014, № Г-00000007 відповідач мав сплатити борг 30.11.2023, а за актом № Г-00000016 – 12.01.2024.

Крім цього, судом встановлено, що 22 липня 2022 року між Державним підприємством «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» (в тексті договору – постачальник) і ПП «Трансвіт» (в тексті договору – покупець) укладено договір поставки № 2207/22-01 (далі - Договір поставки), за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця, а покупець – прийняти і оплатити зерно ячменю озимого врожаю 2022 року (далі - товар), найменування, кількість, умови та строки поставки, ціна за одиницю та загальна вартість якого визначається у специфікації(ях) та/або видатковій(их) накладній(их), які є невід`ємними частинами договору поставки.
26 липня 2022 року сторонами Договору поставки укладено специфікацію № 1 до Договору поставки, в якій погодили асортимент товару - ячмінь озимий врожаю 2022 року; загальну кількість товару - 2 750 тонн; пункт поставки товару - елеватор за адресою: 45737, Волинська область, Горохівський район, село Журавники.
Відповідно до видаткової накладної № 212 від 14.12.2022 товар передано від постачальника покупцю (ПП «Трансвіт»).
14 грудня 2022 року між ФГ «Галстедан» (в тексті договору – зберігач) та ПП «Трансвіт» (в тексті договору – поклажодавець) укладено договір зберігання № 14-12-22р., за умовами якого, поклажодавець передає, а зберігач зобов`язаний прийняти товар (озимий ячмінь врожаю 2022 року) на зберігання, надати послуги зі збереження, сушки, очистки, погрузки товару та повернути його поклажодавцеві за його вимогою на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п.1.4 Договору зберігання переданий на зберігання товар залишається власністю поклажодавця протягом усього часу знаходження його на зберіганні у зберігача.
14 грудня 2022 року ФГ «Галстедан» (зберігач), ПП «Трансвіт» (новий поклажодавець) та ДПДГ «Радехівське» ІСГ Карпатського регіону НААН України (поклажодавець) укладено та підписано тристоронній акт приймання-передачі № 141222/01, відповідно до якого поклажодавець переоформив, а новий поклажодавець прийняв у власність товар: озимий ячмінь у кількості 2751,37 тонн.
У пункті 2 вказаного акта сторони підтвердили факт приймання-передачі вищевказаного товару, а також те, що товар знаходиться на зберіганні у зберігача. Пунктом 3 акта сторони підтверджують, що право власності на товар передається від постачальника до покупця одночасно з підписанням цього акта.
Судом також встановлено, що станом на час розгляду спору придбаний ПП «Трансвіт» товар (ячмінь озимий врожаю 2022 року в кількості 2 750 тонн) фактично знаходиться у ФГ «Галстедан». Зокрема, позивач зазначає, що повідомляв ПП «Трансвіт» про те, що не може здійснити переоформлення, оскільки ДП «Радехівське» не надає листа погодження на переоформлення та не проводить оплату за надані послуги, а тому лише після виконання даних вимог, ФГ «Галстедан» матиме можливість здійснити відвантаження товару ПП «Трансвіт» з врахуванням вимог п.5.1 Договору. Крім цього, позивач вказав, що звертався до ПП «Трансвіт» з вимогою про надання підтвердження факту придбання товару у ДП «Радехівське». Така вимога була пов`язана із тим, що ДП «Радехівське» не надавало листа підтвердження про перехід права власності на товар, а трьохсторонній акт, який підписаний між ФГ «Галстедан», ДП «Радехівське», ПП «Трансвіт» не є первинним документом, на підставі якого переходить право власності на товар. Зважаючи на те, що ні ДП «Радехівське», ні ПП «Трансвіт» на вимогу позивача не надало документів на підтвердження переходу права власності на товар, ФГ «Галстедан» з метою виконання умов договору зберігання № 25-06-22р. виставляв рахунки на оплату саме ДП «Радехівське», які останнім не оплачено, що і стало підставою звернення до суду з цим позовом.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.269 ГПК України).
Як зазначено вище, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, позивач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою та просив в цій частині скасувати рішення і ухвалити нове про задоволення позову (тобто стягнення з відповідача на користь позивача 2  208  143,67 грн – заборгованості за договором зберігання за період з грудня 2022 року по грудень 2023 року.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування (ст.936 ЦК України).
Згідно з ст.938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.
В силу положень ст.946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо зберігання припинилося достроково через обставини, за які зберігач не відповідає, він має право на пропорційну частину плати.
У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Разом з тим, в силу приписів ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.4 ст.319 і ст.322 ЦК України власність зобов`язує і власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Так, у постанові Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 916/1877/23 зазначено, що стаття 953 Цивільного кодексу України передбачає обов`язок для зберігача на першу вимогу поклажодавця повернути майно, навіть якщо строк його зберігання не закінчився. Однак у ситуації зміни власника майна, яке перебуває на зберіганні, важливим є правонаступництво прав і обов`язків за договором зберігання. Новий власник, набувши право власності, водночас отримує і всі пов`язані з цим правом похідні вимоги, включно з правом вимагати повернення майна від зберігача. Принцип правонаступництва, закріплений у цивільному законодавстві, передбачає, що перехід права власності супроводжується переходом усіх похідних прав, зокрема права вимоги. Зазначене узгоджується з загальними положеннями зобов`язального права, згідно з якими новий власник є належним суб`єктом права вимоги щодо майна, яке знаходиться на зберіганні. Від моменту набуття права власності новий власник отримує всі права попереднього власника, включаючи право вимагати повернення майна. Таким чином, у випадку зміни власника майна, зберігач зобов`язаний повернути це майно новому власнику, оскільки разом із правом власності до нього переходить і право вимоги повернення майна відповідно до статті 953 Цивільного кодексу України. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладених у справі № 903/411/20(5004/1694/11).
Виходячи з умов договору зберігання, якщо інше не передбачено його положеннями, обов`язок сплати за зберігання лежить на поклажодавцеві – особі, яка передала майно на зберігання. Водночас зміна власника майна вимагає додаткового дослідження щодо того, чи передбачає відповідний договір перехід обов`язків зберігання і сплати за нього новому власнику. Якщо новий власник набуває прав власності на майно разом із зобов`язаннями за договором зберігання, він також зобов`язаний нести фінансові зобов`язання, пов`язані зі зберіганням майна.
Як встановлено судом вище, 14 грудня 2022 року ФГ «Галстедан» (зберігач), ПП «Трансвіт» (новий поклажодавець) та ДПДГ «Радехівське» ІСГ Карпатського регіону НААН України (поклажодавець) укладено тристоронній акт приймання-передачі № 141222/01, відповідно до якого поклажодавець переоформив, а новий поклажодавець прийняв у власність товар: озимий ячмінь у кількості 2751,37 тонн. У пункті 2 вказаного акта сторони підтвердили факт приймання-передачі вищевказаного товару, а також те, що товар знаходиться на зберіганні у зберігача. Пунктом 3 акта сторони підтвердили, що право власності на товар передається від постачальника до покупця одночасно з підписанням цього акта.
Отже зміст трьохстороннього акта від 14.12.2022 свідчить про переоформлення товару з поклажодавця на нового поклажодавця, підтвердження сторонами, у тому числі позивачем, факту приймання-передачі товару та те, що право власності на вказаний товар передається від постачальника до покупця одночасно з підписанням вказаного акта.
Крім того, 14 грудня 2022 року між ФГ «Галстедан» (зберігач) та ПП «Трансвіт» (поклажодавець) укладено новий договір зберігання за № 14-12-22р., відповідно до умов якого, поклажодавець передає, а зберігач зобов`язаний прийняти товар (озимий ячмінь врожаю 2022 року) на зберігання, надати послуги зі збереження, сушки, очистки, погрузки товару та повернути його поклажодавцеві за його вимогою на умовах, визначених цим договором.
Підписання позивачем як трьохстороннього акта від 14.12.2022, так і нового договору зберігання від 14.12.2022 свідчить про визнання ним факту зміни власника товару, який було йому передано на зберігання.
Пунктом 5.1 Договору зберігання від 25.06.2022 передбачалося, що у випадку коли поклажодавець хоче відчужити зерно третій особі (покупцю), поклажодавець зобов`язаний надати зерновому складу наступні документи: - трьохсторонній акт прийому-передачі даної партії товару, підписаний та скріплений печатками продавця та покупця; лист на переоформлення товару; повну оплату за послуги, нараховані та виставлені зберігачем, відповідно до даного договору.
Поряд з тим, судом встановлено, що позивачем було порушено умови договору зберігання № 25-06-22р. від 25 червня 2022 року щодо своєчасного надсилання відповідачу актів, які у відповідності до п.3.5 Договору повинні були надсилатися зберігачем поклажодавцю в наступному місяці за тим, у якому надані послуги.
Водночас, позивачем такі акти надіслані відповідачу лише 25 квітня 2023 року, тобто після зміни власника товару, переданого на зберігання - 14 грудня 2022 року.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що відповідачем станом на час підписання трьохстороннього акту від 14 грудня 2022 року не було здійснено оплату за зберігання товару за період до 14 грудня 2022 року, як підставу щодо недотримання відповідачем необхідних умов договору, визначених у п.5.1, оскільки згідно з п.3.4 Договору зберігання сторони погодили, що плата за послуги зберігання товару, нараховані згідно тарифів, що вказані в п.3.2 даного договору, починаючи з першого дня зберігання, сплачуються поклажодавцем щомісяця, протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання рахунку та акту, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок зернового складу.
Крім цього, у матеріалах справи міститься лист № 76 від 21.07.2023, в якому відповідач повідомив позивача про переоформлення права власності на озимий ячмінь врожаю 2022 року на третю особу – ПП «Трансвіт».
Водночас судом встановлено, що відповідачем та третьою особою визнається факт укладення договору поставки, факт передачі товару за вказаним договором, який був і предметом зберігання за договором, який укладений позивачем та відповідачем, разом з цим, третьою особою визнаються зобов`язання з оплати послуг зберігання, починаючи з 14.12.2022.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Зважаючи на обставини, встановлені судом у цій справі, враховуючи досліджені судом докази, що містяться у матеріалах справи, беручи до уваги підписання сторонами та третьою особою трьохстороннього акта від 14.12.2022 та його зміст; укладення позивачем та третьою особою нового договору зберігання від 14.12.2022; визнання як відповідачем, так і третьою особою укладення договору поставки; факт передачі за цим договором товару, який був предметом зберігання за первісним договором зберігання, укладеним позивачем і відповідачем; визнання третьою особою зобов`язань з оплати послуг зберігання, починаючи з 14.12.2022, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором зберігання від 25.06.2022 року за період після 14 грудня 2022 року, оскільки відповідач з вказаної дати вже не був власником майна, переданого на зберігання позивачу.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що починаючи з 14 грудня 2022 року зобов`язання відповідача, як поклажодавця, припинилися, тому стягнення з відповідача заборгованості за послуги зберігання після 14 грудня 2022 року є неправомірним та безпідставним, у зв`язку з чим, судом правомірно відмовлено у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача 2 208 143,67 грн – заборгованості за договором зберігання за період з грудня 2022 року по грудень 2023 року.
Щодо тверджень представника третьої особи про банкрутство відповідача – Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України», колегією суддів встановлено, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 23 вересня 2025 року у справі № 914/1115/25 відкрито провадження у справі про банкрутство Державного підприємства «Дослідне господарство «Радехівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» (80221, Львівська обл., Червоноградський р-н, с. Сабанівка, вул. Широка, буд. 1А, ідентифікаційний код 20760248).
Оскаржуване рішення у цій справі (№ 914/1171/24) ухвалено Господарським судом Львівської області – 06 листопада 2024 року, тобто до моменту відкриття провадження у справі про банкрутство відповідача (23 вересня 2025 року), у зв`язку з чим, у суду були відсутні підстави для передачі матеріалів цієї справи на підставі ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства для розгляду в межах справи про банкрутство.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними.
Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:
Рішення Господарського суду Львівської області від 06 листопада 2024 року у справі № 914/1171/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фермерського господарства «Галстедан» – без задоволення.
Матеріали справи № 914/1171/24 повернути до Господарського суду Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 08 грудня 2025 року

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  Якімець Г.Г.
          
Суддя                                                                                           Бойко С.М.

Суддя                                                                                          Бонк Т.Б.