Справа № 289/1967/25
Номер провадження 2/289/221/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2026 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі :
головуючого судді Сіренко Н.С.,
за участі : секретаря судового засідання Василенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:

27.10.2025 позивач АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 69094,20 грн., судові витрати : 2422,40 грн. сплаченого судового збору, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що 23.02.2022 ОСОБА_1 уклала з АТ «Альфа Банк» угоду про надання споживчого кредиту №591082457, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а останній зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та умовах, що передбачені кредитним договором. Банк належним чином виконав свої зобов`язання щодо надання позичальнику кредит. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка становить 69094,20 грн., з яких 29500,00 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 14445,45 грн. – заборгованість по відсотках, 25148,75 грн. – заборгованість по комісії.
12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа Банк» на АТ «Сенс Банк», запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022.
В позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою від 03.11.2025 відкрито спрощене провадження у справі та ухвалено розглядати справу з викликом сторін, визначено відповідачу строк для подання відзиву (а.с.114), копію ухвали направлено сторонам, однак направлена відповідачу кореспонденція повертається до суду неврученою адресату з позначкою «адресат відсутній» (а.с.118), в зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 08.01.2026, про що учасників повідомлено належним чином, однак направлена судом відповідачу кореспонденція повернулася до суду неврученою адресату з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.127), 
Відповідно до позиції Верховного Суду у справі № 755/17944/18 від 10.05.2023 довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв'язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду.
Окрім того відповідача повідомлено про судове засідання шляхом доставки SMS-повідомлення щодо документу «Судова повістка», доставлено 04.12.2025 (а.с.126).
Таким чином судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження та виклик до суду.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив до суду клопотання про розгляд справи провести без участі представника позивача, який позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.119).
Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, причини неявки не повідомила, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи.
З огляду на вказане суд, з урахуванням положень ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, протокольно ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
В зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Як вбачається з матеріалі справи, 23.02.2022 ОСОБА_1 звернулася до АТ «Альфа-Банк» (далі Банк) з метою отримання банківських послуг, заповнивши та підписавши Анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (а.с.6 зворот.-8) та підписавши Оферту на укладання угоди про надання кредиту №591082457 з пропозицією Банку укласти угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб (далі Угода) на наступних умовах : тип кредиту – «Кредит готівкою»; сума кредиту – 29500,00 грн.; процентна ставка – 18,99% річних, тип ставки – фіксована; строк кредиту – 24 міс., дата повернення кредиту – 23.02.2024. Комісійна винагорода за надання послуг за обслуговування (управління кредиту) 2,75 % від суми кредиту (а.с.9 на звороті - 10).
У додатку № 1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а.с.11). Також сторони підписали паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, в розділі 5 визначено порядок повернення кредиту : до 23 числа кожного місяця з дати надання кредиту по 2298,17 грн., загальна кількість платежів - 24 (а.с.6).
На підтвердження надання ОСОБА_1 кредитних коштів, позивачем надано копію меморіального ордеру №959068233 від 23.02.2022 про перерахування отримувачу ОСОБА_1 суми 29500,00 грн., призначення платежу – надання кредиту за кредитним договором №951082457 від 23.02.2022 (а.с.15), а також виписку по особовим рахункам ОСОБА_1 за період з 23.02.2022 по 02.09.2025 (а.с.71-81).
На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позивачем доведено відповідними письмовими доказами, які по своїй суті є паперовими копіями складових кредитного договору, з якими відповідач ознайомилась та погодилась з їх змістом, те, що 23.02.2022 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого Банк шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника надав йому кредит на споживчі потреби в національній валюті в розмірі 29500,00 грн. на строк 24 місяці з умовою сплати відсотків в розмірі 18,99 % річних.
Суд звертає увагу, що  ОСОБА_1 при оформленні кредитного договору було здійснено ряд активних дій з метою укладання кредитного договору, зокрема зазначено свої персональні дані, ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, відомості щодо адреси місця реєстрації та номеру телефону, правильність яких не спростовано.
Доказів того, що такі дані банком отримано не від неї, та що вони використані будь-якими особами незаконно, відповідачкою не надано.
Із Витягу з державного реєстру банків вбачається, що 01.12.2022 внесено запис про зміну найменування з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк» (а.с.98 на звороті).
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер. Під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку (п. 4 ст. 22 Закону).
З урахуванням наведеного вище, наявні в матеріалах справи копії меморіального ордера № 959068233 від 23.02.2022 та виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 є належними та допустимими доказами на підтвердження перерахування Банком кредитних коштів відповідачу на умовах, визначених Договором, що відровідає висновкам Верховного Суду, викладених у постановах від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 20.10.2020 у справі № 456/3643/17), від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14, від 17.12.2020 у справі N 278/2177/15.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитом станом на 02.09.2025 становить 69094,20 грн., з яких 29500,00 грн. - заборгованість за кредитом; 14445,45 грн. - заборгованість по відсотках; 25148,75 грн. – заборгованість по комісії (а.с.82).
Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).
Згідно вимог частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
В силу частину 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Нормами статей 526, 527, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
На підставі наведеного вище, виходячи з «балансу ймовірностей» як стандарту доказування, котрий ЄСПЛ у рішенні «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» (заява № 59166/12) від 23.08.2016 визнає притаманним саме цивільним справам, відповідно до якого доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав, суд доходить до висновку про доведеність позивачем, що між сторонами 23.02.2022 укладено угоду про надання споживчого кредиту №591082457, за умовами якої відповідач отримала кредит у розмірі 29500,00 грн., позивач свої зобов'язання за договором від 23.02.2022 виконав у повному обсязі надавши відповідачу кредитні ресурси на умовах, передбачених договором, в порушення умов договору відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Відтак вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою кредиту за кредитом та нарахованими процентами, слід вважати обґрунтованими, враховуючи при цьому, що відповідач доводи позивача про наявність заборгованості не спростувала, доказів сплати заборгованості за кредитним договором до суду не подала як і доказів неотримання кредитних коштів.
Що стосується стягнення з відповідача суми нарахованої комісії за кредитним договором, то суд вважає, що у задоволенні такої вимоги належить відмовити виходячи з наступного.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 2 ст. 10 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідні висновки містяться у постанові Великої палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
Так, нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
Нікчемний правочин є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes).
Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу /набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає.
Такі висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 08.02.2023 у справі № 359/12165/14-ц.
Тлумачення ч. 1 ст. 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених ст. 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер і в них поряд із приватно - правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно - правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно - правових нормах.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 613/1436/17.
У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення п. 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачу нарахована комісія за кредитним договором №591082457 від 23.02.2022 у розмірі 25148,75 грн. Розмір комісії «за обслуговування кредитної заборгованості» нараховувався з 23.02.2022 по 23.09.2024 по 811,25 грн. щомісячно (а.с.82), однак із матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги Банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, яка майже вдвічі більша за проценти за користування кредитом.
Банк дійсно може самостійно встановлювати процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги, однак лише у випадках коли це не суперечить чинному законодавству.
При цьому, щомісячна комісія за обслуговування кредиту не є процентами за користування кредитними коштами та не може використовуватися як механізм подвійного стягнення плати за кредит.
Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг, тому положення договору про надання споживчого кредиту №591082457 від 23.02.2022 та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 727/5461/23).
Враховуючи викладене вимога позивача про стягнення з відповідача 25148,75 грн., які нараховані як заборгованість по комісії за обслуговування кредиту, є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.
У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1540,70 грн. (43945,45 /69094,20 х 2422,40).
Керуючись ст.ст. 2, 19, 81, 141, 263-265, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» (адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, код ЄДРПОУ 23494714) до  ОСОБА_1  (адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 43945,45 грн. (сорок три тисячі дев'ятсот сорок п'ять грн. 45 коп.) та судові витрати в розмірі 1540,70 грн. (одна тисяча п'ятсот сорок грн. 70 коп.), а всього 45486,15 грн. (сорок п'ять тисяч чотириста вісімдесят шість грн. 15 коп.).
У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач та треті особи мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом 20 днів з дня вручення учасникам справи повного заочного рішення суду не подано заяву про перегляд заочного рішення або протягом 30 днів не подано апеляційні скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Суддя  Наталія СІРЕНКО