справа № 756/9568/24 головуючий у суді І інстанції Діденко Є.В.
провадження № 22-ц/824/2845/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді Березовенко Р.В., 
суддів Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 31 липня 2025 року у справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В:
у липні 2024 року директор СП «ЕНЕРОЗБУТ» КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» - Лопатін К.О. звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому просив суд:
стягнути з відповідачів на користь підприємства заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 13 927,63 грн; заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 3 010,52 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 15 012,24 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 18 775,55 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з теплової енергії у розмірі 21 079,49 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 13 366,44 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 37,25 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 22,08 грн, а також судові витрати.
В обґрунтування позову вказав, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №602-18, відповідно до яких ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло права грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з урахуванням оплат. Перелік договорів, споживачів та сум грошових зобов`язань, право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору. 
Позивач прийняв право вимоги до відповідачів заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 82 173,38 грн та прийняв право вимоги будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги.
Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської державної адміністрації від 10 квітня 2018 року №591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
З 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО».
На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085).
Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року.
Такі договори є договорами приєднання, а отже можуть бути укладені лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.
Підключення будинку до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води свідчить про виконання послуг.
Позивач вказує, що відповідачі проживають в квартирі АДРЕСА_1 , яка під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які постачає позивач.
Відповідачі від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому законодавством порядку не відмовилися, проте своєчасно не сплачували за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 червня 2024 року становить 68 233,72 грн, з яких: за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 15 012,24 грн; заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 18 775,55 грн; за період з 01 листопада 2021 року заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 21 079,49 грн; заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 13 366,44 грн.
Оскільки відповідачі продовжують ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашають заборгованість, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.
25 вересня 2024 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на позов, у якому вона позов не визнала. Зазначає, що між нею і позивачем відсутні будь-які договірні відносини, послуг у Позивача не отримувала і не замовляла. Також, заперечила щодо заборгованості до 01 травня 2018 року, оскільки позивач не довів право отримання вимоги до відповідача за Договором №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року. Також, заявляє про застосування позовної давності, оскільки заборгованість утворилась до 01 травня 2018 року, але за який саме період, позивач доказів не надав. Також, вважає неправильними розрахунки позивача по заборгованості з 01 травня 2018 року за гаряче водопостачання, оскільки у липні 2020 року у квартирі був встановлений лічильник, його покази 140,26 куб.м. з липня 2020 року по червень 2024 року, що має складати суму 13 730,05 грн, а позивач нараховує 339,65 куб.м. заборгованість із централізованого опалення з 01 травня 2018 року непідтверджена належними доказами.
25 вересня 2024 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, у якому вона позов не визнала. Зазначила, що власником квартири АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 лише має зареєстроване місце проживання у вказаній квартирі, але фактично там не проживає. Відповідно до ст. 317 ЦК України, тягар утримання майна має нести його власник, а тому вважає, що позовні вимоги до неї заявлено безпідставно.
26 листопада 2024 року надійшли письмові пояснення від представника позивача, у яких він заперечив проти поданих відзивів. Зазначив, що підключення будинку до централізованого опалення і гарячого водопостачання свідчить про укладення договору-приєднання між сторонами про надання відповідних комунальних послуг, і про їх надання. Відповідачі кожного місяця отримували рахунки на оплату, і жодних заперечень не заявляли. Заборгованість нараховувалась за діючими тарифами у відповідний період часу. Правонаступництво КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» перед ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» підтверджено Договором цесії №602-18 від 11 жовтня 2018 року і додатків до нього. Заперечив проти застосування позовної давності, оскільки позовна давність була зупинена на період карантину, а потім відповідно до п. 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на період дії воєнного стану також було зупинено застосування позовної давності.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31 липня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води, теплової енергії, абонентської плати в загальному розмірі 68 293,05 грн. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» суму судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, представниця ОСОБА_1 - адвокатка Плискань Ірина Олегівна, 24 вересня 2025 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 липня 2025 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги та доводи апеляційної скарги зазначила, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не врахував те, що розрахунки позивача є неправильними та пораховані з неправильним обсягом спожитої відповідачем гарячої води.
Так, позивач нарахував плату за споживання гарячої води обсягом 339,65 метрів кубічних.
Проте, у липні 2020 року у квартирі АДРЕСА_2 було встановлено лічильник гарячої води №200441136, фото якого долучено до відзиву.
15 липня 2020 року ПрАТ АК «Київводоканал» було складено акт приймання на абонентський облік засобу обліку води №200441136 (лічильник гарячої води).
Відповідно до рахунків-повідомлень КП «Київтеплоенерго» з липня 2020 року ними почав братися до уваги лічильник №200441136, оскільки він зазначався у рахунках-повідомленнях.
Покази лічильника №200441136 з липня 2020 року по червень 2024 року становлять 140,26 метрів кубічних.
Якщо 140,26 помножити на тариф позивача 97,89 грн, то плата за гарячу воду за період з липня 2020 до цього часу становить 13 730,05 грн, а з урахуванням плати за гарячу воду за період з травня 2018 по липень 2020 року (10 294,24 грн.), сукупна заборгованість становить 24 024,29 грн.
Отже заявлена до стягнення сума 32 141,99 грн. є необґрунтованою, значно завищеною і такою, що не підлягала стягненню.
Надаючи оцінку запереченням відповідачки, суд першої інстанції не вказав, яка саме норма закону встановлює обов`язок споживача передавати показання лічильника позивачу.
Також, між сторонами не укладалося жодного договору, де сторони б закріпили обов`язок споживача передавати показання.
Також, позивачем не надано доказів оплати КП «Київтеплоенерго» замість ПАТ «Київенерго» 1 818 662,96 грн. на рахунок ПАТ «НАК «Нафтогаз України».
Так, відповідно до п. 2.1 договору №602-18 від 11 жовтня 2018 року в рахунок оплати за відступлене право вимоги на суму 1 818 662,96 грн. новий кредитор (КП «Київтеплоенерго») прийняв на себе боргові зобов`язання ПАТ «Київенерго» на суму 1 818 662,96 грн. перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України».
За відсутності доказів того, що новим кредитором були погашені борги первісного кредитора, у суду відсутні підстави вважати, що право вимоги до відповідача є дійсним на час подання позову.
Також позивачем не додано до позову належного обґрунтування розрахунку сум, які той просив стягнути. Позивачем не було надано доказів того, що він робив звірку кожен місяць із відповідачем по факту отримання послуг, а саме: того, що направлялися кожен місяць відповідні фінансові документи, які підписані посадовими особами Позивача.
Крім того, ОСОБА_1 виклала в апеляційній скарзі заперечення на ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про залишення позовної заяви без руху.
Відповідач вважає, що позовну заяву слід було залишити без руху після відкриття провадження у справі оскільки позовна заява підписана директором незареєстрованого в ЄДР структурного підрозділу, а отже вона була підписана особою, яка не має на це повноважень.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 31 липня 2025 року у справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвала про відкриття апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою була надіслана до електронного кабінету Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та доставлена 13 листопада 2025 року, що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно вимог ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).
Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 року №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємство, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
Відтак з 01 травня 2018 року надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».
На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.
Будинок за адресою: АДРЕСА_3 , в цілому під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання. Як наслідок, квартира АДРЕСА_4 за зазначеною адресою під`єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання.
Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджено Договором купівлі-продажу квартири від 11 серпня 1995 року, її місце проживання зареєстроване за вказаною адресою, а тому вона є споживачем послуг з центрального опалення та/або постачання гарячої води за вказаною адресою.
За даними Єдиного державного демографічного реєстру, місце проживання відповідача ОСОБА_2 також зареєстровано за вказаною адресою.
Позивач, на підставі Договору про відступлення права вимоги (цесії) від №602-18, укладеного між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», набув право вимоги до Відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 послуг з централізованого опалення у розмірі 13 927,63 грн. та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3 010,52 грн.
Згідно п. 3.4.2 Договору цесії, Новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку №1 та/або Додатку №2 до Договору цесії сплати заборгованості.
Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами №630, який був опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року №111 (4511).
Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, відповідачам нарахована заборгованість в загальному розмірі 85 231,20 грн, з яких: заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 13 927,63 грн; заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3 010,52 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 15 012,24 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 18 775,55 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 21 079,49 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 13 366,44 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії в розмірі 37,25 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання в розмірі 22,08 грн.
Вирішуючи спір в частині позовних вимог до ОСОБА_1 суд першої інстанції встановив доведеним, що відповідачка як власниця квартири свої обов`язки по оплаті за споживання послуг з централізованого опалення та/або постачання гарячої води не виконувала, у зв`язку з чим у них виникла заборгованість перед позивачем. Суд відхилив доводи відповідачів щодо неотримання послуг і не укладення договору з відповідачем, оскільки фактичне споживання послуг підтверджує укладення договору про надання житлово-комунальних послуг. Обсяг наданих послуг підтверджено відомостями обліку споживання теплової енергії за вказаною адресою, відомостями реєстраційних параметрів теплоспоживання, корінцями нарядів про підключення і відключення послуг, Актами готовності вузла комерційного обліку. Проте, за відсутності доказів повірки приладу обліку води, а також того, що показання вказаного лічильника передавались споживачем позивачу відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», суд не прийняв їх показники як доказ.
Визначаючись із дотриманням позивачем позовної давності за нарахованою заборгованістю за період до 01 травня 2018 року, суд виходив з того, що на відміну від заборгованості за період з 01 травня 2018 року, позивачем не надано жодних належних документів на підтвердження періодів і розмірів нарахування такої заборгованості. Оскільки позивачем лише констатовано, що заборгованість в сумі 13 927,63 грн за централізоване опалення та заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3 010,52 грн. утворилась до 01 травня 2018 року, і при цьому не доведено період і суми її нарахування, суд вважав обґрунтованим посиланням відповідача щодо застосування позовної давності за вимогами до 01 травня 2018 року.
Крім того, суд виснував, що оскільки власницею квартири є лише ОСОБА_1 , і саме на неї оформлені особові рахунки по комунальним послугам, а відповідачка ОСОБА_2 лише має зареєстроване місце проживання у квартирі, і доказів її проживання і споживання нею послуг суду не надано, а тому остання є неналежним відповідачем у справі.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, тобто у межах задоволених позовних вимог до відповідачки ОСОБА_1 та доводів її апеляційної скарги (оскільки рішення суду інші учасники справи не оскаржували), погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг регулюються Житловим кодексом України, Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правилами надання послуг центрального опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 та Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 05 липня 2019 року №690.
10 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 9 листопада 2017 року у новій редакції.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону №2189-VIII від 9 листопада 2017 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону №2189-VIII від 9 листопада 2017 року визначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34(5085). Договір складений на підставі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 та є договорами приєднання, а отже такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно п. 3 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
Так, за змістом положень ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов ст.ст. 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно з частиною другою ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частиною другою ст. 642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
До того ж, слід зазначити, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, Верховного Суду від 21 квітня 2020 року у справі №910/7968/19.
Таким чином, наявність відносин між сторонами, а отже, і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків.
У розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 9 листопада 2017 року, споживачем є, у тому числі, фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Належність ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_5 підтверджено Договором купівлі-продажу квартири від 11 серпня 1995 року.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Оскільки цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, відповідач зобов`язана сплачувати житлово-комунальні послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.
Відповідно до п.п. 19-22 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою КМУ від 05 липня 2019 року №690, одиницею вимірювання обсягу спожитих споживачем послуг є куб. метр. Комерційний облік послуги ведеться вузлом (вузлами) комерційного обліку, що забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Якщо будівлю (будинок) оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку послуги відповідно до вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», визначення обсягу спожитої послуги та її розподіл здійснюється за сумою показань всіх вузлів комерційного обліку послуг у будівлі (будинку). За рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл послуги здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги. Якщо наявною проектною документацією на будівлю (будинок) передбачено окремі внутрішньобудинкові системи водопостачання з окремими інженерними вводами на кожну, обсяг спожитої послуги у будівлі (будинку) визначається окремо за кожним вузлом обліку та не потребує додаткового рішення співвласників. До встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку обсяг споживання наданих послуг у будівлі визначається відповідно до Методики розподілу. Обсяг наданих споживачеві послуг з централізованого водовідведення визначається на рівні обсягів спожитих ним послуг з централізованого водопостачання та постачання гарячої води. Споживач надає щомісяця (у спосіб, передбачений договором) виконавцеві або визначеній власником (співвласниками) особі, яка здійснює розподіл обсягів послуг, інформацію про обсяги споживання послуг з централізованого водопостачання та постачання гарячої води. Визначена власником (співвласниками) особа, яка здійснює розподіл обсягів послуг, надає виконавцеві інформацію про обсяги спожитої послуги з постачання гарячої води та здійснений ним розподіл такої послуги між споживачами у будівлі. В окремих випадках, коли у споживача відсутнє централізоване водопостачання, облік для розрахунку кількості централізованого водовідведення ведеться відповідно до вузла обліку, що забезпечує облік споживання в будівлі, її частині (під`їзді), встановленого для джерела питного водопостачання.
Пункт 31 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою КМУ від 05 липня 2019 року №690 визначає, що у разі недопущення споживачем (його представником) виконавця або іншої особи, яка здійснює розподіл обсягів послуг, до відповідного вузла обліку для зняття показань або в разі ненадання у визначений договором строк споживачем виконавцю або іншій особі, яка здійснює розподіл обсягів послуг, показань відповідного вузла обліку, якщо такі показання згідно із законом або договором зобов`язаний знімати споживач, для цілей комерційного або розподільного обліку виконавцем протягом трьох місяців приймається середньодобове споживання таким споживачем послуг за попередні 12 місяців, а у разі відсутності такої інформації - за фактичний час споживання послуг, але не менше 15 діб.
У разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, яка здійснює розподіл обсягів послуг, до відповідного вузла обліку для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопуску виконавець зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку.
Після відновлення надання показань вузлів обліку таким споживачем виконавець або інша особа, яка здійснює розподіл обсягів послуг, зобов`язані провести перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок з ним, а також з усіма споживачами будинку відповідно до Методики розподілу.
Перерозподіл обсягів спожитих послуг у будинку та перерахунок проводиться у тому розрахунковому періоді, в якому отримано у встановленому порядку інформацію про невідповідність обсягу розподілених послуг окремим споживачам обсягу, необхідному для розподілу, але не більше ніж за 12 розрахункових періодів.
Подібні норми щодо тепло/водо постачання було унормовано п.п. 11-20 Правил надання послуг центрального опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.
А саме, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.
Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.
За наявності витоків із загальнобудинкової мережі споживачі, які не мають квартирних засобів обліку або не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку, оплачують послуги з холодного, гарячого водопостачання та водовідведення за встановленими нормативами (нормами) за місяць, у якому ці витоки виявлено.
У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.
У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.
У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.
Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.
Засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.
Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці; з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період.
У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.
У разі виникнення сумнівів щодо правильності показань квартирних засобів обліку споживач в установленому порядку може проводити їх позачергову повірку за власні кошти, про що інформує виконавця. Якщо виявлена у показаннях помилка виходить за межі, передбачені у паспорті квартирного засобу обліку, виконавець повинен здійснити перерахунок плати за споживання води та/або теплової енергії з дня останньої повірки або встановлення засобу обліку, якщо його повірка не проводилась, шляхом зменшення плати на відсоток, який перевищує встановлені межі точності для цього типу засобу обліку, до моменту виявлення помилки.
Виконавець має право здійснювати перевірку показань квартирних засобів обліку в порядку, визначеному законом і договором.
Послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води.
Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем.
Після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування.
Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.
Апеляційний суд зауважує, що предметом надання комунальних послуг позивача у цій справі є теплопостачання та постачання гарячої води, тоді як АТ «АК «Київводоканал» надає послуги з постачання холодної води та відведення стічних вод (включно з гарячими стічними водами), а тому встановивши лічильник водопостачання ОСОБА_1 не перестала споживати послуги з гарячого водопостачання, які надає Київтеплоенерго.
Враховуючи, що ОСОБА_1 не повідомляла позивача про обсяги споживання гарячої води (або про відсутність такого споживання), який з серпня 2020 року нараховував їй середньонормативне споживання послуги, що підтверджується відомостями обліку споживання теплової енергії, відомостями реєстраційних параметрів теплоспоживання, корінцями нарядів про підключення і відключення послуг, Актами готовності вузла комерційного обліку. В той же час, відповідачка не позбавлена права провести з позивачем взаємозвірку показників споживання теплої води з метою коригування нарахованої заборгованості.
Додатково колегія суддів зазначає, що місцевий суд надав оцінку доводам апелянтки в частині заявленої до стягнення заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року комунальні послуги та відмовив у їх стягненні. Відповідно, доводи апеляційної скарги в частині правомірності уступки прав вимоги суд не приймає до уваги.
Щодо заперечень ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про залишення позовної заяви без руху оскільки позовна заява підписана директором незареєстрованого в ЄДР структурного підрозділу, а отже вона була підписана особою, яка не має на це повноважень, апеляційний суд виходить з наступного.
Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (частина перша статті 58 ЦПК України).
Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).
В процесуальному законодавстві розмежовано такі категорії як «самопредставництво» і «представництво». Тобто допускається можливість здійснення процесуального представництва органу державної влади, як в порядку самопредставництва, так й іншими особами, як представниками органу державної влади. Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такого органу державної влади без додаткового уповноваження. Подібні висновки зроблені, зокрема, в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року в справі №667/7582/15-ц.
У пунктах 18, 25 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №303/4297/20 вказано, що починаючи з 29 грудня 2019 року, самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, слід підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва.
Отже, з 29 грудня 2019 року самопредставництво юридичної особи, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування (в адміністративному судочинстві - також суб`єкта владних повноважень, який не є юридичною особою) у цивільному, господарському й адміністративному судочинствах можуть здійснювати будь-які фізичні особи, уповноважені на це саме відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту). У разі, якщо такого договору (контракту) у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника (наприклад, є посилання на посадову інструкцію), то поряд із підтвердженням наявності трудових відносин, такий працівник подає відповідний документ юридичної особи (зокрема, посадову інструкцію), у якому визначений його обов`язок представляти інтереси цієї особи в суді (діяти за правилами її самопредставництва), а за наявності - також обмеження відповідних повноважень. Наявність або відсутність у ЄДР даних про такого працівника, який поряд із керівником має право вчиняти дії від імені юридичної особи, не впливає на обов`язок останньої підтвердити повноваження цього працівника діяти у судовому процесі на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), зокрема обсяг цих повноважень.
Аналіз додатків до позовної заяви Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» свідчить, що вона містить визначені частиною четвертою статті 58 ЦПК України документи на підтвердження повноважень Лопатіна К.О. діяти від імені товариства у порядку самопредставництва, а саме копію довіреності №16/03/23-01 від 16 березня 2023 року (а.с.87), а також копію наказу №226 від 27 серпня 2018 року, яким т.в.о директора Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» надав директору СП «ЕНЕРОЗБУТ» КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» Лопатіну К.О. ряд повноважень, у т.ч. вести справи в судах, підписувати заяви, та ін.
У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає підтвердженими повноваження представника позивача, а тому місцевий суд правомірно відхилив клопотання віповідачки про залишення позовної заяви без руху.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, а зводяться до тлумачення норм права на розсуд апелянта.
Ухвалюючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення по суті позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Рішення суду першої інстанції в іншій частині не оскаржувалося, а тому, відповідно до ст. 367 ЦПК України, не переглядалося.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 31 липня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова