ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
30.01.2026	Справа № 910/14232/25	

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Демидова В.О., за участю секретаря судового засідання Куценко К.К., розглянувши справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «БП ЕКСІМ СВІТОВА ОБОРОНА» (01103, місто Київ, б. Міхновського Миколи, будинок 14-16) про стягнення 12 819 238,71 грн,
Представники учасників справи:
від позивача - ОСОБА_1 (поза межами суду);
від відповідача - Поєдинок Я.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

17.11.2025 в системі «Електронний суд» представником ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) сформовано позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «БП ЕКСІМ СВІТОВА ОБОРОНА» про стягнення 12 819 238,71 грн та 18.11.2025 передана судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.02.2025 між сторонами укладений Державний контракт на поставку товарів оборонного призначення №58/АБС/АТ/2025 (надалі - Контракт).
В подальшому сторони дійшли взаємної згоди достроково розірвати Контракт, у зв`язку із відмовою Виконавця від виконання своїх зобов`язань, про що 11.07.2025 уклали відповідну письмову угоду (надалі - Угода про розірвання). Загальна сума штрафних санкцій становить 12 656 734,96 грн, які відповідач взяв на себе сплатити не пізніше 30.09.2025, проте станом на час подання позову не виконав.
Ухвалою суду від 24.11.2025 позовну заяву залишено без руху
25.11.2025 в системі «Електронний суд» представником позивача сформовано заяву про усунення недоліків.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче зсідання призначено на 23.12.2025.
09.12.2025 через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою суду від 10.12.2025 заяву задоволено. Ухвалено провести судове засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням сервісу підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ).
15.12.2025 представником відповідача в системі «Електронний Суд» сформовано відзив на позовну заяву, в якому останній визнав позов в частині основної заборгованості 12 656 734,96 грн, проте заперечив проти задоволення позову в частині стягнення штрафних санкцій у вигляді 3 % річних у розмірі 48 893,14 грн та інфляційних втрат у розмірі 113 610,61 грн. Зазначає, що вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат є необґрунтованими, оскільки сторони, реалізуючи принцип свободи договору, врегулювали наслідки порушення зобов`язань шляхом укладення Угоди від 11.07.2025, якою визначили перелік штрафних санкцій та не передбачили застосування додаткової відповідальності. Також зазначав, що суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності може зменшити розмір як неустойки, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України.
19.12.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
22.12.2025 представником позивача в системі «Електронний Суд» сформовано відповідь на відзив, в якій він зазначав, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних не є відповідальністю або санкціями, а є способом компенсації втрат у зв`язку з невиплатою грошових коштів.
Ухвалою суду від 23.12.2025 заяву задоволено. Ухвалено провести судове засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням сервісу підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ).
Ухвалою суду від 23.12.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, з урахуванням ухвали від 01.01.2026 про виправлення описки, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 20.01.2026.
24.12.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою суду від 02.01.2026 заяву задоволено. Ухвалено провести судове засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням сервісу підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ).
14.01.2026 через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою суду від 19.01.2026 заяву задоволено. Ухвалено провести судове засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням сервісу підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ).
У судовому засіданні 20.01.2026  по справі № 910/14232/25 судом на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України оголошено перерву на  30.01.2026 о 10:30 год.
21.01.2026 через систему "Електронний суд" від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою суду від 22.01.2026 заяву задоволено. Ухвалено провести судове засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням сервісу підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ).
26.01.2026 через систему "Електронний суд" від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "БП ЕКСІМ СВІТОВА ОБОРОНА", надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою суду від 27.01.2026 заяву задоволено. Ухвалено провести судове засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням сервісу підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ).
У судовому засідання 30.01.2026 представники сторін приймали участь поза межами приміщення суду з використанням сервісу підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ). 
В судовому засіданні 30.01.2026 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

04.02.2025 між ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БП ЕКСІМ СВІТОВА ОБОРОНА» (виконавець, відповідач) укладено Державний контракт (договір) №58/АБС/АТ/2025 на поставку товарів оборонного призначення (далі - контракт), відповідно до п. 1 якого виконавець зобов`язується у 2025 році поставити замовнику товари оборонного призначення.
Ціна контракту є договірною та становить 43 875 000,00 грн без урахування ПДВ. Ціна одиниці товару та ціна контракту зафіксована у специфікації та протоколі погодження договірної (фактичної) ціни товарів за оборонними закупівлями (додаток 2 до контракту) (п 4 контракту).
За умовами п. 6 контракту розрахунки проводяться на умовах попередньої оплати разовим платежем шляхом безготівкового переказу коштів у розмірі 92% ід ціни контракту, що складає 40 365 000,00 грн.
Виконавець зобов`язаний поставити товар (партію товару) замовнику у строк до 4 місяців з моменту здійснення разового платежу попередньої оплати, але не пізніше 01.06.2025. (п. 14 контракту).
Відповідно до п. 28 контракту за відмов виконавця від поставки товару виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 20% ціни товару на поставку якої надійшла відмова.
На суму попередньої оплати нараховуються проценти за користування коштами у розмірі 0,1% від суми попередньої оплати відповідно до статей 536 та 693 Цивільного кодексу України за кожен день від дня зарахування коштів попередньої оплати на небюджетний рахунок виконавця до дня повернення ним суми попередньої оплати замовнику відповідно до пп.5 п. 24 контракту (абз. 3 п. 29 контракту).
Згідно з п. 30 контракту за несвоєчасне виконання виконавцем грошових зобов`язань, передбачених контрактом, останній сплачує на користь замовника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, відповідно до вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».
Контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 25.12.2025, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами передбачених контрактом зобов`язань (п. 45 контракту).
В подальшому сторони дійшли взаємної згоди достроково розірвати контракт у зв`язку із відмовою виконавця від виконання своїх зобов`язань за контрактом та припинити виконання взятих на себе зобов`язань, передбачених контрактом, про що 11.07.2025 уклали відповідну письмову угоду.
Відповідно до п. 2 Угоди сторони засвідчили, що на час укладення цієї угоди виконавець не передав у власність замовника товар, визначений контрактом, а також те, що виконавцем повернута замовнику в повному обсязі попередня оплата, передбачена контрактом, в розмірі 40 365 000,00 грн.
За умовами п. 3 Угоди виконавець визнав, що дострокове розірвання контракту не є підставою для звільнення від повного виконання передбачених контрактом зобов`язань щодо сплати штрафних санкцій за порушення умов контракту. Станом на день укладення угоди підлягають сплаті на користь замовника штрафні санкції, нараховані відповідно до п. 28, абз. 3 п. 29, п. 30 контракту:
- штраф за відмову від поставки товару в розмірі 8 555 501,54 грн;
- відсотки за користування сумою попередньої оплати в сумі 4 015 890,00 грн;
- пеня за несвоєчасне виконання виконавцем грошових зобов`язань в сум 85 343,42 грн. 
Загальна сума штрафних санкцій становить 12 656 734,96 грн.
Виконавець зобов`язується сплатити зазначені суми не пізніше 30.09.2025.
Посилаючись на те, що станом на 17.11.2025 відповідачем не виконано взяте на себе грошове зобов`язання, прострочення становить 47 днів, позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з останнього основний борг у розмірі 12 656 734,96 грн, 3% річних - 48 893,14 грн та інфляційні втрати 113 610,61 грн.
Відповідач визнав позов в частині основної заборгованості 12 656 734,96 грн, проте заперечив проти задоволення позову в частині стягнення штрафних санкцій у вигляді 3 % річних у розмірі 48 893,14 грн та інфляційних втрат у розмірі 113 610,61 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Аналіз умов укладеного між сторонами Контракту свідчить про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а тому саме він та відповідні положення статей параграфів 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України визначають права та обов`язки сторін зі здійснення передбаченої договором поставки товару та її оплати.
У зв`язку із відмовою виконавця від виконання своїх зобов`язань за контрактом 11.07.2025 сторони уклали письмову угоду, відповідно до п. 2 якої засвідчили, що на час укладення цієї угоди виконавець не передав у власність замовника товар, визначений контрактом, а також те, що виконавцем повернута замовнику в повному обсязі попередня оплата, передбачена контрактом, в розмірі 40 365 000,00 грн.
За умовами п. 3 Угоди виконавець визнав, що дострокове розірвання контракту не є підставою для звільнення від повного виконання передбачених контрактом зобов`язань щодо сплати штрафних санкцій за порушення умов контракту. Станом на день укладення угоди підлягають сплаті на користь замовника штрафні санкції, нараховані відповідно до п. 28, абз. 3 п. 29, п. 30 контракту:
- штраф за відмову від поставки товару в розмірі 8 555 501,54 грн;
- відсотки за користування сумою попередньої оплати в сумі 4 015 890,00 грн;
- пеня за несвоєчасне виконання виконавцем грошових зобов`язань в сум 85 343,42 грн. 
Загальна сума штрафних санкцій становить 12 656 734,96 грн.
Виконавець зобов`язується сплатити зазначені суми не пізніше 30.09.2025.
Доказів сплати відповідачем на користь позивача у визначений угодою строк штрафних санкцій у розмірі 12 656 734,96 грн матеріали справи не містять.
У відзиві на позовну заяву відповідач визнає наявну заборгованість у розмірі 12 656 734,96 грн. 
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
З огляду на вказані вище обставини, враховуючи, що відповідач у визначений угодою строк штрафні санкції у розмірі 12 656 734,96 грн не сплатив, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення боргу у розмірі 12 656 734,96 грн з відповідача.
Щодо стягнення штрафних санкцій у вигляді 3 % річних у розмірі 48 893,14 грн та інфляційних втрат у розмірі 113 610,61 грн. та можливості їх зменшення, суд зазначає наступне.
Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
До того ж у силу вимог частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
За змістом вищенаведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23).
Як вбачається з умов Угоди від 11.07.2025, сторони погодили, що дострокове розірвання контракту не є підставою для звільнення від повного виконання передбачених контрактом зобов`язань щодо сплати штрафних санкцій за порушення умов контракту. Станом на день укладення угоди підлягають сплаті на користь замовника штрафні санкції, нараховані відповідно до п. 28, абз. 3 п. 29, п. 30 контракту: штраф за відмову від поставки товару в розмірі 8 555 501,54 грн; відсотки за користування сумою попередньої оплати в сумі 4 015 890,00 грн; пеня за несвоєчасне виконання виконавцем грошових зобов`язань в сумі 85 343,42 грн.  Загальна сума штрафних санкцій становить 12 656 734,96 грн. Виконавець зобов`язується сплатити зазначені суми не пізніше 30.09.2025.
Отже, умовами угоди було передбачено відповідальність відповідача за невиконання своїх зобов`язань за контрактом щодо поставки товару, з чим він погодився і зобов`язався сплатити позивачу штрафні санкції (штраф за відмову від поставки товару, відсотки за користування сумою попередньої оплати, пеня за несвоєчасне виконання виконавцем грошових зобов`язань) у сумі 12 656 734,96 грн.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, зокрема, просив стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 48 893,14 грн та інфляційні втрати у розмірі 113 610,61 грн., нараховані відповідно до вимог ст. 625 ЦК України за неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання, яке виникло на підставі Угоди від 11.07.2025.
Інфляційні втрати та проценти річних є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання і входять до складу такого зобов`язання (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18).
Зважаючи на вищевикладене у сукупності, доводи відповідача щодо подвійної відповідальності відповідача та порушення засад розумності, справедливості та пропорційності, є безпідставними.
Законодавець врегулював загальні засади відповідальності учасників господарських відносин таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25) зазначала, що у справі № 902/417/18 зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, тоді як підстави для такого зменшення процентів річних суд повинен установлювати в кожному конкретному випадку.
Законодавство не містить переліку підстав для зменшення процентів річних. Такими підставами можуть бути, зокрема, дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу, а також інші підстави, підтверджені конкретними обставинами справи.
Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи, має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних.
Також при вирішенні питання про зменшення процентів річних суд має враховувати принципи розумності, справедливості, пропорційності та дотримуватись балансу між інтересами боржника і кредитора.
До того ж у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.
З огляду на зазначені правові висновки Верховного Суду та наведені в цій постанові від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25) висновки Великої Палати Верховного Суду, враховуючи правову природу процентів річних як визначеної законом плати боржника за користування грошовими коштами кредитора, їх розмір може бути зменшено.
При цьому суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.
Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних.
Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (Методологічні положення щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519).
Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, вони об`єктивно виникають унаслідок знецінення грошових коштів, а їх стягнення є компенсацією за понесені втрати.
Компенсація кредитору інфляційних втрат згідно з положеннями частини другої статті 625 Цивільного кодексу України є мінімальною гарантією захисту його інтересів, яка забезпечує збереження цінності грошових коштів протягом прострочення оплати боржником відповідних товарів, робіт чи послуг.
Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони, як уже зазначалося, входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.
Верховний Суд у своїй практиці послідовно дотримується правової позиції щодо неможливості зменшення розміру інфляційних втрат - висновки про це викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року у справі № 904/4334/22, від 24 січня 2024 року у справі № 917/991/22, від 01 жовтня 2024 року у справі № 910/18091/23 та від 05 листопада 2024 року у справі № 902/43/24, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 712/4975/22.
З огляду на вказане вище у сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у розмірі 12 656 734,96 грн, 3% річних - 48 893,14 грн та інфляційних втрат - 113 610,61 грн.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва
ВИРІШИВ :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БП ЕКСІМ СВІТОВА ОБОРОНА» (01103, місто Київ, б. Міхновського Миколи, будинок 14-16, код ЄДРПОУ 45374916) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_2) основний борг у розмірі 12 656 734 (дванадцять мільйонів шістсот п`ятдесят шість тисяч сімсот тридцять чотири) грн 96 коп., 3% річних у розмірі 48 893 (сорок вісім тисяч вісімсот дев`яносто три) грн 14 коп. та інфляційні втрати у розмірі 113 610 (сто тринадцять тисяч шістсот десять) грн 61 коп., а також судовий збір у розмірі 153 831 (сто п`ятдесят три тисячі вісімсот тридцять одну) грн 54 коп.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.
Повний текст рішення складено та підписано 30.01.2026

Суддя Владислав ДЕМИДОВ