Справа №: 398/6573/25	

провадження №: 2/398/752/26
РІШЕННЯ
Іменем України 

"15" січня 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., з участю секретаря судового засідання Харіної Д.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ФК ЄВРОКРЕДИТ”, представник позивача адвокат Журавльов Станіслав Георгійович, до ОСОБА_1 , представник відповідача адвокат Ковальова Тетяна Юріївна, про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:
Стислий виклад позиції сторін.
ТОВ “ФК ЄВРОКРЕДИТ” 25 жовтня 2025 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 22351,33 грн та судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11200 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.10.2021 первісний кредитор АТ “Мегабанк” та ОСОБА_1 уклали кредитний договір у формі заяви-договору №TDB.2021.0413.29578 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, відповідно до якого банк відкрив клієнту поточний рахунок у гривні, що обслуговується за дебетово-кредитною схемою, та видав платіжну картку міжнародної платіжної системи, на яку встановлено кредитний ліміт згідно з умовами договору. Відповідач порушив умови договору, внаслідок цього станом на 03.09.2024 року утворилася заборгованість у розмірі 22351,33 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 7 665,98 грн. і по сплаті відсотків - 14 685,35 грн. На підставі договорів про відступлення права вимоги 03.09.2024 право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС», а 27.12.2024 - до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ».
Представник відповідача адвокат Ковальова Т.Ю. подала до суду відзив, у якому просить поновити строк для його подання, мотивуючи це пізнім ознайомленням із матеріалами справи через стан здоров`я ОСОБА_1 (інвалідність ІІ групи) та процедуру призначення адвоката через систему безоплатної правничої допомоги. Щодо суті позовних вимог відповідач заперечує в повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та недоведеними. Заперечення мотивовані такими аргументами. Сума нарахованих відсотків майже вдвічі перевищує суму фактично отриманого кредиту, що є очевидно непропорційним та таким, що порушує принципи розумності та справедливості, закріплені у ст. 3, 509, 627 ЦК України. Представник посилається на висновок ВС у постанові від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц про те, що суд має право зменшити розмір нарахованих процентів, якщо їх сума є неспівмірною з основним боргом та порушує баланс інтересів сторін. Також у постанові від 21.10.2020 року у справі № 127/14180/18 Верховний Суд зазначив, що значне перевищення суми процентів над сумою основного боргу є підставою для їх коригування судом. Також згідно з наданим контррозрахунком, за період дії договору овердрафту максимальна сума отриманого тіла кредиту становила 11 609,26 грн, у той час як відповідачем фактично було сплачено 12125,98 грн. Таким чином, на думку відповідача, основне зобов`язання за договором виконане в повному обсязі. Також Відповідач зазначає, що строк кредитування за договором становив 12 місяців і закінчився 18.10.2022 року, а доказів його пролонгації позивач не надав. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, право кредитора нараховувати договірні проценти припиняється після спливу строку кредитування. Також представник посилається на те, що заявлена сума відсотків 14 685,35 грн фактично є підвищеними процентами за прострочення (80% річних), що мають характер міри відповідальності. Більша частина цих коштів нарахована в період дії воєнного стану, що прямо заборонено п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Також відповідач вважає заявлені позивачем витрати на адвоката в сумі 11 200,00 грн неспівмірними зі складністю справи, яка розглядається у спрощеному провадженні, та зауважує на відсутності в матеріалах справи документів, що підтверджують фактичну оплату цих послуг. На підставі викладеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 22 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
Ухвалою, постановленою судом у судовому засіданні без оформлення окремого документа, задоволено клопотання про поновлення строку подання відзиву.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у адресованому суду клопотанні просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про час місце розгляду справи шляхом надсилання згідно з її завою повістки у формі повідомлення у додаток Viber, яке фактично доставлене відповідачу 16.12.2025.
Представник відповідача адвокат Ковальова Т.Ю. у судовому засіданні заперечувала проти позову в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість нарахувань та повне погашення основного боргу. Вона наголосила, що згідно з банківськими виписками ОСОБА_1 внесла 12 125,98 грн, що повністю покриває фактично використаний кредитний ліміт у розмірі 11 609,26 грн, тому тіло кредиту відсутнє. Нарахування відсотків у сумі 14 685,35 грн представник вважає неправомірним, оскільки право кредитора на договірні відсотки припинилося після спливу строку кредитування, а саме 18.10.2022, а нарахування підвищеної ставки 80% річних у період воєнного стану прямо заборонено законом. Додатково представник просила відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу через їхню неспівмірність та відсутність доказів фактичної оплати. 
Оскільки у судове засідання не з`явилися усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК у зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписав рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК датою ухвалення рішення зазначена дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Укладення кредитного договору та видача коштів.
Відповідно до паспорта споживчого кредиту 18.10.2021 року ОСОБА_1 ознайомилася з умовами кредитування, а кредитор АТ “Мегабанк” виконало обов`язок надати інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій. Паспорт підписаний власноручно відповідачем. У паспорті зокрема вказані такі умови кредитування:
Тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія на споживчі цілі із лімітом від 0 до 200 000 грн, строк кредитування - 12 місяців, базова процентну ставку 56% річних, процентна ставка у пільговий період (до 62 днів) у розмірі 0,0001% та орієнтовна реальна річна процентна ставка 87,30%. Позичальник має щомісячно вносити мінімальний обов`язковий платіж, а за супровідні послуги, такі як видача готівки або P2P-перекази, встановлена комісія у розмірі 4% від суми операції. Наслідком прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит є застосування процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту у розмірі 80,00% річних від простроченої суми за весь період прострочення.
18 жовтня 2021 року АТ “Мегабанк” (Первісний кредитор, код ЄДРПОУ 09804119) та ОСОБА_1 уклали споживчий кредитний договір у формі Заяви-Договору №TDB.2021.0413.29578 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank. Відповідач власноручно підписала цей договір.
За змістом договору відповідачу було відкрито поточний рахунок, видано картку платіжну картку № НОМЕР_1 та надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з такими основними умовами:
- кредитний ліміт - 200 000 грн, 
- строк кредиту -12 місяців, 
- строк дії договору: набирає чинності з моменту підписання цієї Заяви-Договору та діє протягом 3 (трьох) років. Якщо за 3 0 календарних днів до дати закінчення строку дії цього Договору жодна із сторін не заявить про його розірвання, цей Договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій Договору є необмеженою,
- базова процентна ставка - 56% річних (0,0001% протягом пільгового періоду до 62 днів), 
- відповідальність сторін: п. 8.11 тарифів - процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 80% річних за весь період прострочення,
- реальна річна процентна ставка - 87,3% річних.
Відповідно до п.4 зазначеного договору банк може надавати Клієнту кредит шляхом сплати з Карткового рахунку платежів Клієнта, здійснення його розрахункових операцій та видачі йому готівки на суму, що перевищує залишок на цьому рахунку, але в межах доступного ліміту кредитної лінії.
Позивач також також надав Додаток № 1 до договору (Тарифний пакет «todobank») — визначає конкретні ставки, комісії та умови обслуговування карткового рахунку. Це документ не містить підписів сторін. У ньому зазначено, що строк кредитування становить 12 місяців, а у розділі “Відповідальність” зазначено, що у разі невиконання та або неналежне виконання клієнтом зобов?язання щодо сплати заборгованості за кредитною лінією застосовується процентна ставка 80% річних (п.8.11).
На підставі зазначеного договору ОСОБА_1 18.10.2021 відкрили рахунки у банку, що підтверджується наданою позивачем довідкою.
Суд дослідив надані позивачем два масиви банківських виписок, що відображають історію заборгованості за договором № TDB.2021.0413.29578 від 18.10.2021 року.
У виписці з програмного комплексу АТ «МЕГАБАНК» (період з 18.10.2021 по 02.12.2022) відображені операції за такими рахунками:
- № 26209105991 - основний поточний рахунок, за яким відображено фактичне використання кредитного ліміту (дебетові операції) та внесення коштів відповідачем (кредитові операції).
- № 22032105991 та № 22087105991: рахунки для обліку простроченої заборгованості за тілом кредиту та відсотками відповідно.
- № 26276105991: рахунок для нарахування відсотків за користування кредитним лімітом (овердрафтом).
У виписці з Єдиної інформаційно-облікової системи НБУ відображені щомісячні записи про нарахування відсотків протягом у період з 03.12.2022 по 03.09.2024.
Відповідно до даних зазначених виписок загальна сума коштів, використаного ОСОБА_1 кредитного ліміту (дебетові операції по рахунку № НОМЕР_2 ), становить 12125,98 грн. Ці кошти використовувалися ОСОБА_1 у формі зняття готівки, сплати комісії, погашення відсотків за рахунок кредитного ліміту, оплати в магазинах. Перша операція з використанням кредитного ліміту виконана ОСОБА_1 19 жовтня 2021 року (зняття готівки в POS-терміналі на суму 5 000,00 та сплата комісії 200 грн). Остання така операція проведена ОСОБА_1 4 січня 2022 року на суму 408,50 (списання коштів у торговому POS-терміналі SHOP ATB PR267)
Зазначена у виписках сума фактично використаного кредитного ліміту не заперечується відповідачем.

Порушення зобов`язання та розмір заборгованості.
У зазначених виписках відображено операції часткового погашення ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму 4460 грн.:
- 18.11.2021: поповнення через POS-термінал — 350,00 грн.
- 21.12.2021: поповнення через POS-термінал — 2 500,00 грн.
- 25.01.2022: переказ коштів P2P на картковий рахунок — 610,00 грн.
- 21.02.2022: поповнення через POS-термінал — 1 000,00 грн.
Після 21 лютого 2022 року жодних нових внесків від ОСОБА_1 у виписках зафіксовано не було, а всі подальші записи в кредитній частині виписок є виключно внутрішніми бухгалтерськими операціями банку при переході до системи НБУ у зв`язку з початком процедури ліквідації банку і не є фактичним погашенням боргу ОСОБА_1 .
Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості первісного кредитора АТ “Мегабанк” відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим станом на 03.09.2024 за кредитним договором виникла заборгованість в розмірі 22351,33 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 7 665,98 грн. і по сплаті відсотків - 14 685,35 грн.
Кредитний договір передбачає строк кредитування - 12 місяців. Цей строк і обраховуються від дня здійснення платежу з використанням кредитного ліміту (ч.1 ст.1067 ЦК України). Кредитний ліміт використовувався у період з 19.10.2021 до 04.01.2022. Строк кредитування тривалістю 12 місяців таким чином завершується 04.01.2023. Відповідно до даних зазначених виписок у цей період нарахована заборгованість зав процентами на загальну суму 4430,54 грн. Решта процентів у сумі 10742,07 грн згідно з виписками нараховані після завершення цього строку, а саме у період з 05.01.2023 до 03.09.2024.

Перехід права вимоги.
03 вересня 2024 року АТ «МЕГАБАНК» і ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» уклали договір №GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 . Це підтверджується Витягом з Реєстру договорів (Додаток №1 до Договору № GL1N426240), у якому зазначено про відступлення прав вимоги за кредитним договором із ОСОБА_1 . Оплатність цього договору підтверджується Платіжною інструкцією № 66895 від 31.07.2024 року на суму 23 425 777,00 грн, перерахованою ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» на користь АТ «МЕГАБАНК» за результатами аукціону (лот № GL1N426240).
27 грудня 2024 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» і ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» уклали договір №1/12 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 . Це підтверджується Витягом з Реєстру договорів (Додаток №1 до Договору № 1/12), у якому зазначено про відступлення прав вимоги за кредитним договором із ОСОБА_1 . Оплатність цього переходу підтверджується трьома платіжними інструкціями на загальну суму 22 730 000,00 грн: № 1074 від 27.12.2024 (на суму 8 030 000 грн), № 1091 від 31.01.2025 (на суму 9 200 000 грн) та № 1822 від 22.09.2025 (на суму 5 500 000 грн).

Норми права, які застосував суд.
За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Правові висновки Верховного суду, що застосовані у справі
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зробила такі висновки про правильне застосування норм права. 
За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
ВП ВС у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 уточнила власний правовий висновок, викладений в пункті 123 постанови від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав»).

Мотивована оцінка і висновки суду.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що між первісним кредитором АТ “Мегабанк” та відповідачем ОСОБА_1 виникли цивільно-правові відносини на підставі кредитного договору. Відповідач власноручно підписала договір, а отже була обізнана з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків, та погодилася з ними. 
Належне виконання первісним кредитором своїх зобов`язань щодо надання кредитних коштів підтверджується зазначеними вище виписками з рахунків відповідача, які підтверджують фактичне використання ОСОБА_1 кредитного ліміту на суму 12125,98 грн у період з 19.10.2021 до 04.01.2022. Протягом дії договору відповідач ОСОБА_1 у період з 18.11.2021 по 21.02.2022 погасила кредитну заборгованість на загальну суму 4460 грн. Оскільки зобов`язання з повернення кредиту не було виконано в повному обсязі, вимога про стягнення залишку тіла кредиту у розмірі 7 665,98 грн (12 125,98 - 4 460,00) є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Суд відхиляє доводи відзиву та представника відповідача у судовому засіданні про те, що зобов`язання за тілом кредиту виконане в повному обсязі. Це твердження засноване на неправильному тлумаченні наданих позивачем виписок, які підтверджують, що фактично відповідачем було внесено лише 4460,00 грн (чотирма платежами: 350, 2500, 610 та 1000 грн). Інші суми, які у відзиві розтлумачені як погашення, є внутрішніми бухгалтерськими проводками банку, пов`язаними з переходом до системи НБУ під час ліквідації і віднесенням певних сум на рахунки простроченої заборгованості, вони не є реальними внесками позичальника, що підтверджується текстом і посиланням на рахунки простроченої заборгованості у графах “рахунок” і “призначення” щодо кожної такої операції. Отже, заборгованість за тілом кредиту існує.
Кредитний договір передбачає строк кредитування - 12 місяців. Такі ж умови викладені у паспорті споживчого кредиту і наданих позивачем тарифах банку у пакеті «todobank». Згідно з ч. 1 ст. 1069 ЦК України, яка врегульовує правовідносини щодо кредитування рахунка, цей строк обраховується від дня здійснення платежу з використанням кредитного ліміту. Кредитний ліміт використовувався у період з 19.10.2021 до 04.01.2022. Строк кредитування тривалістю 12 місяців таким чином слід відраховувати з дати кожного використання ОСОБА_1 коштів з використанням кредитного ліміту. Тому строк кредитування розпочався 19.10.2021 і завершується через 12 місяців після здійснення останньої операції, а саме 04.01.2023. Відповідно до даних зазначених виписок у цей період нарахована заборгованість за процентами на загальну суму 4430,54 грн. Відповідач та її представник у відзиві та у судовому засіданні не заперечували правильність розрахунків відсотків у виписках, інших розрахунків не надавали.
Враховуючи висновки ВП ВС, викладені у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими в межах строку кредитування до 04.01.2023 у розмірі 4430,54 грн суд визнає обґрунтованими. 
Після завершення строку кредитування банк продовжив нараховування заборгованості за процентами на підставі умов кредитного договору, що передбачають відповідальність боржника за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту у формі застосування процентної ставки 80% річних. Згідно з наданими виписками у період з 05.01.2023 по 03.09.2024 банк нарахував заборгованість за відсотками у розмірі 10742,07 грн. Такі нарахування, здійснені після спливу строку кредитування, не є платою за “користування кредитом”, що передбачена абз. 2 ч.1 ст.1048 ЦК, а натомість є відповідальністю за порушення грошового зобов`язання, що передбачена ст. 625 ЦК України. При цьому сторони врегулювали у договорі відмінну від зазначеної у цій статті ставку процентів: замість 3% річних від простроченої суми встановили вищу ставку - 80%. Однак ці нарахування після завершення строку кредитування були здійснені у період воєнного стану в України, тому на підставі норм п.18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України позичальник ОСОБА_1 звільняється від відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК, а відповідні нарахування підлягають списанню кредитодавцем. Тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.
Суд відхиляє доводи представника відповідача про непропорційність і несправедливість нарахування відсотків, оскільки стягнута сума 4430,54 грн є платою за користування кредитними коштами протягом погодженого сторонами строку, розрахована за ставкою, визначеною договором, який був підписаний відповідачем добровільно. Чинне законодавство не надає суду права зменшувати розмір процентів за користування кредитом.
Враховуючи, що до позивача на підставі описаного вище ланцюга договорів про відступлення права вимоги перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, і факт цього переходу документально підтверджений, позивач набув статусу нового кредитора та має право вимагати виконання зобов`язання.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у частині стягнення заборгованості у розмірі 12096,52 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 7665,98 грн, за процентами - 4430,54 грн.

Щодо розподілу судових витрат.
Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, який сплачений позивачем у розмірі 2422,40 грн, пропорційно задоволеним вимогам тобто у сумі 1311 грн.
Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, то суд дійшов таких висновків.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав договір про надання правничої допомоги від 01.01.2025, що був укладений з Адвокатським об`єднанням “АЛЬЯНС ДЛС” з додатками, у яких наведено опис наданих послуг, ордер представника, та акт прийому-передачі наданих послуг від 14.08.2025 року, відповідно до якого позивачу надано послуги професійної правничої допомоги на загальну суму 11200 грн.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Частинами 3, 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Також Верховний Суду у справі №873/212/21 дійшов висновку про те, що суд може зменшити розмір указаних витрат, коли відображена у відповідних доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі №345/136/18, від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited" проти України», заява № 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Керуючись критеріями обґрунтованості та пропорційності судових витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, а саме те, що заборгованість виникла за договором споживчого кредитування, беручи до уваги що ця справа є малозначною, розглядається в порядку спрощеного провадження, позовна заява є типовою для адвоката, суд визнає обґрунтованим стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 5000 гривень. 
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, витрати на правову допомогу мають бути стягнуті пропорційно сумі задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2706 грн.
Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 158, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “ФК ЄВРОКРЕДИТ” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ФК ЄВРОКРЕДИТ” заборгованість за кредитним договором №TDB.2021.0413.29578 від 18.10.2021 року у розмірі 12096 (дванадцять тисяч дев`яносто шість) гривень 52 копійки.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ФК ЄВРОКРЕДИТ” судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1311 (одна тисяча триста одинадцять) гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2706 (дві тисячі сімсот шість) гривень.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 15 січня 2026 року.
Учасники справи:
- позивач Товариство з обмеженою відповідальністю “ФК ЄВРОКРЕДИТ”. місцезнаходження: 49001, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пров. Ушинського, буд. 1, офіс 105, код ЄДРПОУ 40932411.
- відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя        В.В. Орловський