ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/35744/25
Провадження № 22-ц/820/491/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І., 
секретар судового засідання Заворотна А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яку подано його представником ОСОБА_2 , на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2025 року про відмову у забезпеченні позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів (суддя Карплюк О.І.).
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд 
в с т а н о в и в:
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів у сумі 24195 грн. 
Разом з позовом позивачем через свого представника адвоката Дзіся Б.М. подано заяву про забезпечення позову. В обґрунтування якої зазначав, що предметом позову є стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 24195 Євро на підставі власноручно написаної відповідачем розписки від 23.06.2025. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути йому гроші в добровільному порядку, однак останній гроші не повертає. 
Посилався на необхідність вжиття заходів забезпечення позову для попередження умисного створення відсутності майна у відповідача шляхом накладення арешту на майно відповідача.
Враховуючи викладене, просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на:
1)житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , розмір частки 1/4; 
2) земельну ділянку, кадастровий номер 6825082200:05:004:2614, площею 0,0366 га, розмір частки 1/4; 
3) земельну ділянку, кадастровий номер 6822787200:05:007:0018, площею 0,6908 га, розмір частки 1/1; 
4)земельну ділянку, кадастровий номер 6822787200:05:010:0094, площею 1,3701 га, розмір частки 1/1; 
5)квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , розмір частки 1/2; 
6)будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , розмір частки 1/1.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви. Посилається на її неправомірність.
Вказує, що сума позову 24195 євро є значною грошовою вимогою, а тому накладення арешту на майно відповідача є очевидно співмірним заходом, навіть без зазначення його точної вартості.
Звертає увагу апеляційного суду на висновки Верховного Суду про те, що арешт майна та/або коштів відповідача у межах сум вимог не є неправомірним і не створює «подвійного забезпечення» за умови, що загроза невиконання або утруднення виконання рішення є реальною. Такий підхід безпосередньо стосується спорів про стягнення коштів, до яких належить і спір про повернення позики.
Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції не проаналізував наявність ризику відчуження майна відповідачем; не оцінив можливі наслідки невжиття заходів забезпечення; не з`ясував, чи існує загроза ускладнення або неможливості виконання рішення суду.
Вважає, що навіть у разі сумнівів щодо співмірності, суд мав право обрати частковий арешт майна. Проте, суд безпідставно обрав повну відмову, що, на думку скаржника, порушує принцип ефективного судового захисту.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, місце і час слухання повідомлені належним чином. Представником позивача – адвокатом Дзісь Б.М. до апеляційного суду подано заяву про слухання справи у відсутності позивача та його представника.
В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. 
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не зазначено відомостей щодо вартості майна, що обмежує суд у можливості оцінити співмірність заявлених заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, крім того, вказував, що не зазначено і не надано доказів яким чином невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно утруднити або унеможливити виконання рішення суду. 
Проте, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.
При розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
За змістом статей 150 - 153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову є сукупністю процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
З наведених вищевказаних положень закону вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.
При цьому, варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (інформаційна довідка № 455214723 від 05 грудня 2025 року), наданої заявником на підтвердження належності відповідачеві нерухомого майна, ОСОБА_3 належить :
1) житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , розмір частки 1/4; 
2) земельна ділянка, кадастровий номер 6825082200:05:004:2614, площею 0,0366 га, розмір частки 1/4; 
3) земельна ділянка, кадастровий номер 6822787200:05:007:0018, площею 0,6908 га, розмір частки 1/1; 
4) земельна ділянка, кадастровий номер 6822787200:05:010:0094, площею 1,3701 га, розмір частки 1/1; 
5) квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , розмір частки 1/2; 
6) будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , розмір частки 1/1.
Відповідно, ризик відчуження належного відповідачу нерухомого майно, як об`єкта цивільних прав, за умови невжиття заходів забезпечення позову є постійним. 
Отже, доводи заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, є обґрунтованими.
Враховуючи майновий характер позовних вимог, відповідач має об`єктивну можливість розпорядитися належним йому нерухомим майном на власний розсуд, зокрема, відчужити його в будь-який спосіб, що може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду про стягнення грошових коштів в разі задоволення позову.
Апеляційний суд також враховує та погоджується з доводами апеляційної скарги, що предметом позову є стягнення грошових коштів за невиконання зобов`язань в розмірі 24195 Євро, яка є значною і, відповідно, виконання потенційного позитивного рішення на користь позивача у майбутньому може вимагати звернення стягнення на належне відповідачу на праві власності нерухоме майно. 
Апеляційний суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18, в якій Велика Палата Верховного Суду погодилась з тим, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є співмірним та належним видом забезпечення позову, та зазначила, що можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог, крім того, у разі задоволення позову боржник матиме безумовну можливість розрахуватися з позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів в необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.
З урахуванням наведеного, є передчасним та помилковим висновок суду першої інстанції про недоведеність відповідності вжитих заходів заявленим вимогам.
Крім того, висновок суду першої інстанції, що у заяві про забезпечення позову заявником не надано доказів яким чином невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, є хибним та прямо суперечить правовим висновкам Верховного Суду, зокрема в постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 922/3949/19, з огляду на те, що необхідною умовою для забезпечення позову є доведення об`єктивного ризику, підтвердженого розумною вірогідністю, а не доведення суб`єктивного наміру відповідача, що є неможливим, і що сама по собі можливість одноособово розпорядитися коштами є достатнім фактором ризику.
З огляду на викладене вище, апеляційний суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову, призначення яких полягає у тимчасовому обмеженні права відповідача ОСОБА_3 розпоряджатися належним йому майном, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, в разі задоволення заявлених позовних вимог, оскільки ризик відчуження майна відповідача, за рахунок якого може бути виконане судове рішення, є постійним.
А тому, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову. І в цій частині є обґрунтованими доводи апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яку подано його представником ОСОБА_2 , задовольнити.
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву про забезпечення позову задовольнити.
Накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), а саме:
1) частини житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; 
2) частини земельної ділянки, кадастровий номер 6825082200:05:004:2614, площею 0,0366 га; 
3) земельну ділянку, кадастровий номер 6822787200:05:007:0018, площею 0,6908 га; 
4) земельну ділянку, кадастровий номер 6822787200:05:010:0094, площею 1,3701 га; 
5) частини квартири АДРЕСА_5 ; 
6) будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 .
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач      І.В. П`єнта

Судді:        А.П. Корніюк

О.І. Талалай