ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 р. 	Справа № 520/27907/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В.) від 12.11.2025 по справі № 520/27907/25
за позовом     ОСОБА_1  
до    Військової частини НОМЕР_1  
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд: 
- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невидачі позивачу належних йому порцій (доз у встановлених нормах) продовольчого забезпечення за три дні - з 21.02.2023 по 23.02.2023 - незаконною.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати позивачу продукти харчування в обсязі, встановленому для його посади, яку він обіймав з 20.02.2023 по 23.02.2023, відповідно до норм продовольчого (котлового) забезпечення за три дні, встановлених у Збройних Силах України в умовах воєнного стану.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 визнано неповажними підстави пропуску строку звернення до суду.
Позовну заяву повернуто позивачу.
Позивач, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення процесуальних норм права просить її скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції залишив поза увагою доводи позивача про те, що він проходить військову службу за призовом під час мобілізації, завантажений невідкладними службовими завданнями; а також що він брав безпосередню участь у бойових діях, має два тяжкі бойові поранення. 
Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.
Згідно з ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.
Як убачається з матеріалів справи, 19.10.2025 позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
23.10.2025 від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропущення позивачем строків звернення до суду з цим позовом.
24.10.2025 від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача.
Ухвалою Хакрівського окружного адміністративного суду від 29.10.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, надано 5 календарних днів для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку.
30.10.2025 ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків, в якій просив поновити строк на звернення до суду з даним позовом, та зазначив що він з 24.03.2022 проходить військову службу за призовом під час мобілізації, брав безпосередню участь у бойових діях, є особою з інвалідністю ІІ групи, продовжує виконувати невідкладні завдання військової служби, має суттєві проблеми зі здоров`ям. На підтвердження позивачем надано документи про проходження військової служби, про участь в бойових діях, первинні медичні документи про поранення у травні 2023 року, висновок ВЛК, довідку МСЕК, характеристики з місць служби, витяг із послужного списку. /а.с.16-65/
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 визнано неповажними підстави пропуску строку звернення до суду.
Позовну заяву повернуто позивачу.
Приймаючи оскаржувану ухвалу від 12.11.2025, суд першої інстанції виходив з того, що про бездіяльність , яка оскаржується позивач мав дізнатися з 07.11.2023. Водночас до суду позов було подано 20.10.2025, що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції Харківського окружного адміністративного суду. Також вказав, що позивачем не наведено об`єктивної непереборної причини, труднощів, які не залежали від волі позивача, що унеможливили своєчасне звернення до суду та не надано доказів на підтвердження зазначеного. Таким чином, суд дійшов висновку, що підстави, викладені в заяві про поновлення процесуального строку є неповажними та зауважує, що за умови виявлення належної активності та небайдужості, існувала об`єктивна можливість реалізувати своє право на оскарження дій відповідача у встановлений законом строк.
Надаючи правову оцінку мотивам та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.
Разом з тим частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною 5 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 КАС України), який є спеціальним для такої категорії справ.
Спірні правовідносини виникли стосовно невидачі позивачу належних йому порцій (доз у встановлених нормах) продовольчого забезпечення за період з 21.02.2023 по 23.02.2023.
З цим позовом позивач звернувся 23.10.2025.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що застосування ч. 2 ст. 123 КАС України вимагає дотримання одночасно двох умов: виявлення факту пропуску строку у справі, та відсутність клопотання позивача про поновлення такого строку або неповажність причин для поновлення строку, вказаних у клопотанні.
За обставинами цієї справи про поновлення строку звернення до суду позивачем зазначалося в заяві на виконання ухвали суду.
Обставинам, зазначеним позивачем у клопотанні про поновлення строку для звернення суду та доказам поданим на підтвердження своєї позиції, суд першої інстанції не надав оцінку.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні поважності причин пропуску строку звернення до суду слід виходити з правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 31.05.2023 у справі № 160/9356/22, згідно якої поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду із позовом.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.
Нормами КАС України не розкрито зміст правових категорій «поважна причина пропуску процесуального строку», «дата, коли особа дізналась про порушення права», «дата, коли особа повинна була дізнатись про порушення права», але висновки Верховного Суду з приводу застосування статей 118, 121-123 КАС України викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.07.2023 у справі № 990/154/22, у постанові Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 826/3318/17, у постанові Верховного Суду від 28.03.2023 у справі № 826/3318/17, у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 640/25046/19, у постанові Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 320/7204/21, у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 520/3047/2020, у постанові Верховного Суду від 19.12.2022 у справі № 420/13281/20, у постанові Верховного Суду від 10.01.2023 у справі № 640/3489/21.
Так, та правовою позицією постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.07.2023 у справі № 990/154/22:
1) порівняльний аналіз словоформ дізналася та повинна була дізнатися дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду;
2) інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.
До кола поважних причин пропуску процесуального строку можуть бути віднесені реально існуючі обставини фактичної дійсності, які не залежать від внутрішньої волі заінтересованої особи, мали місце протягом перебігу пропущеного строку і створюють істотні та об`єктивно непереборні чи нездоланні перешкоди або труднощі у виконанні конкретної процесуальної дії у межах встановленого законом проміжку часу, у тому числі і дії з подання позову (постанова Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 640/25046/19, постанова Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 320/7204/21).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 29.11.2024 у справі № 120/359/24, здійснюючи розгляд питання поважності причин пропуску строку звернення до суду військовослужбовцями, які проходять військову службу під час дії воєнного стану в Україні, дійшов до правового висновку, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
У цій же постанові від 29.11.2024 у справі № 120/359/24 Верховний Суд сформулював наступний правовий висновок щодо застосування положень статей 122 та 123 КАС України у правовідносинах, пропуск процесуального строку у яких пов`язаний саме з призовом по мобілізації до Збройних Сил України для виконання конституційного обов`язку із захисту суверенітету і незалежності Держави Україна:
Проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби:
1. Обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду.
2. Виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори.
3. Фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду.
4. Повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку.
5. Обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 07.05.2025 у справі № 440/17427/23.
Натомість, колегія суддів зауважує, що виходячи з приписів ч. 1 ст. 123 КАС України, суд першої інстанції мав надати оцінку зазначеним у клопотанні про поновлення строку причинам пропуску строку, зробити висновок щодо їх поважності.
Колегія суддів наголошує, що при встановленні можливості визнання поважними причин пропуску строку суд має встановити дійсні обставини, що зумовили таку ситуацію, та належним чином мотивувати своє рішення.
Суд першої інстанції не звернув уваги на ті обставини, що на теперішній час позивач  проходить військову службу за призовом під час мобілізації, неодноразово залучався до участі у бойових діях, перебував на лікуванні, має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідними посвідченням, довідками та медичними документами.
З огляду на зазначене, колегія суддів констатує передчасність висновків суду першої інстанції про повернення позовної заяви ОСОБА_1 з підстав пропуску строку звернення до суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 по справі № 520/27907/25 - скасувати.
Справу №520/27907/25 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко    В.В. Катунов