ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/9000/24  Номер провадження 22-ц/814/137/26	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Панченка О.О., Пікуля В.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Полтава цивільну справу за позовом Полтавського теплового комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 березня 2025 року,
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за надання послуг теплопостачання за період з 01 листопада 2021 року по 01 грудня 2024 року в сумі 4221 грн 17 коп., які отримані за адресою: АДРЕСА_1 . 
Крім заборгованості за спожиту теплову енергію позивач також просив суд стягнути з відповідача нарахований індекс інфляції в розмірі 412 грн 56 коп. та 3 % річних в сумі 116 грн 67 коп. Всього просив стягнути 5050 грн 40 коп.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 березня 2025 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01 листопада 2021 року по 01 грудня 2024 року з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних в сумі 5050 грн 40 коп.
Компенсовано Полтавському обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства "Полтаватеплоенерго" за рахунок держави понесені ним судові витрати в розмірі 3028,00 грн. 
Рішення суду мотивовано доведеністю позовних вимог. 
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що він не був повідомлений про дату судового засідання, що позбавило його можливості відстоювати свої доводи та спростовувати доводи інших учасників процесу.
Зазначав, що жодних договірних документів про надання комунальних послуг з обслуговування квартири АДРЕСА_2 із позивачем ним не підписувалося.
Вказував, що квартиру АДРЕСА_2 не заходять труби для теплопостачання з метою можливості опалення площі квартири. Забудовник не заводив труб до квартир, відповідач також не проводив труби, оскільки не планує мати договірних відносин з позивачем.
Крім того апеляційна скарга містить заперечення на ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 13 березня 2025 року. 
В обґрунтування заперечень зазначено, що при наявності порушених вимог до позову, передбачених ст.175 ЦПК України, всупереч вимогам п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд помилково прийшов до висновку, що такі недоліки можуть бути усунуті під час розгляду справи по суті.
Вважає, що позивач подав позов до неналежного відповідача.
У відзиві ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін.
В обгрунтування відзиву зазначено, що взаємовідносини між ОСОБА_1 і ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» врегульовані індивідуальним договором про надання послуги постачання теплової енергії.
На виконання пункту 5 Договору ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надає послугу з постачання теплової енергії відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 . 
Щомісяця підприємством формуються та надсилаються споживачу ОСОБА_2 рахунки на оплату спожитої послуги за адресою його реєстрації.
ОСОБА_1 не виконував свої обов`язки по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим за відповідачем виникла грошова заборгованість.
Вважають, що рішення Київського районного суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно вимог ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 . Вказана обставина підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 51).
Встановлено, що за вказаною адресою: АДРЕСА_1 позивач надає послуги з теплопостачання.
Між сторонами склались правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами.
Взаємовідносини між сторонами врегульовано індивідуальним договором про надання послуг.
Індивідуальні договори, що є публічними договорами приєднання, та набули чинності з 01 листопада 2021 року, встановлюють порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води (далі - Договір), текст яких розміщений на офіційному сайті підприємства http://te.pl.ua.
Згідно пункту 5 Договору позивач взяв на себе зобов`язання надавати комунальні послуги в строки і на умовах, що визначені цим Договором. Цьому обов`язку кореспондує і обов`язок споживача оплачувати надані послуги своєчасно та в повному обсязі.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача наявний обов`язок про сплату наданих йому позивачем послуг теплопостачання.
Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у період з 01 листопада 2021 року по 01 грудня 2024 року отримані послуги теплопостачання в повному обсязі не оплатив, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.
01 жовтня 2010 року набрали чинності постанови Кабінету Міністрів України №1022 від 08 вересня 2021 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830» та №1023 від 08 вересня 2021 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1182».
Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
Судом встановлено, що відповідач не надав доказів укладення такого договору співвласниками багатоквартирного будинку по АДРЕСА_3 з виконавцем комунальної послуги.
Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що між позивачем та відповідачем укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 01 грудня 2021 року є обгрунтованим.
Ураховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач жодних договірних документів про надання комунальних послуг з обслуговування квартири АДРЕСА_2 із позивачем не укладав, є безпідставними.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що квартиру АДРЕСА_2 не заходять труби для теплопостачання, забудовник не заводив труб до квартир, відповідач також не проводив труби, колегія суддів зазначає наступне.
Предметом розгляду цієї цивільної справи є вимоги позивача про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання до місць загального користування.
Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно п.5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч.1 ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Частиною першою ст.10 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
За змістом п.5, п.6 ч.1 ст.1, ч.2 ст.4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку, до входять: приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.
Отже, суд першої інстанції обгрунтовано визнав, що відповідач, як власник квартири є співвласником спільного майна багатоквартирного будинку, у якому така квартира знаходиться, відповідно суд прийшов до обгрунтованого висновку про те, що відповідачем не доведено відсутність теплопостачання в усіх інших загальних місцях користування будинку, співвласником яких є відповідач.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не був повідомлений про дату судового засідання, що позбавило його можливості відстоювати свої доводи та спростовувати доводи інших учасників процесу.
Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 15 січня 2025 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду на 13 березня 2025 року о 09 год. 15 хв.
У заяві від 28.01.2025 про залишення без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 просив провести підготовче засідання від 13.03.2025 без його участі.
Крім того, 28.01.2025 ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, у якому виклав свої пояснення та заперечення. 
Щодо заперечень на ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 13 березня 2025 року, колегія суддів зазначає, що вони зводяться до незгоди з ухваленим судовим рішенням.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції не встановлено.
Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає залишенню без зміни, відповідно до положень статті 375 ЦПК України, а апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Ураховуючи те, що розмір заборгованості відповідачем не оскаржується, тому у відповідності до ст.367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 березня 2025 року– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 26 січня 2025 року.

Головуючий  Т.В. Одринська

Судді  О.О. Панченко

В.П. Пікуль