ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 395/1457/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Малиш Н.І., Кругового О.О., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2025 р. (суддя Забуранний Р.А.) в адміністративній справі №395/1457/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, третя особа заступник начальника відділу протидії корупції Кіровоградського управління ДВБ НПУ майор поліції Філатьєв Володимир Юрійович, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила суд скасувати постанову серії БАД №809513 від 22 липня 2025 р., прийняту начальником відділу протидії корупції Кіровоградського управління ДВБ НПУ майором поліції Філатьєвим В.Ю., про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 13500 грн. за правопорушення, передбачене статтею 127-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
В обґрунтування позовної вимоги вказувалось на відсутність складу адміністративного правопорушення, яке поставлено позивачці у провину, та доказів його вчинення. Також справа про адміністративне правопорушення розглянула не за місцем його вчинення, що суперечить вимогам Рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення ч. 1 ст. 276 КУпАП від 26 травня 2015 р. № 5-рп/2015. Крім того, позивачка вважає, що її притягнуто до адміністративної відповідальності за відсутності доказів того, що вона є посадовою особою.
Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2025 р. адміністративний позов задоволено.
У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про те, що ОСОБА_1 є директором (керівником, підписантом) Новомиргородського навчального закладу товариства сприяння оборони України (код ЄДРПОУ 23095693) - організації об`єднання громадян, що здійснює надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів, тобто має статус посадової особи. Транспортний засіб Renault Clio, реєстраційний номер НОМЕР_1 є власністю Новомиргородського НЗ ТСОУ і використовувався з метою навчання – практичної підготовки, що підтверджується відеозаписом, наданим суду. Цей автомобіль станом на 02.07.2025 не був обладнаний відповідно до вимог п.24.8 та п.п. «к» п.30.3 ПДР, тому ОСОБА_1 правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.
Від позивачки до суду надійшла заява, в якій вона просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та закрити апеляційне провадження. Процесуальні підстави для закриття апеляційного провадження, які передбачені статтею 305 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачкою не наведені.
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження наявними у справі матеріалами у відповідності до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України. Обґрунтування обраного апеляційним судом виду провадження наведено в ухвалі суду від 13 січня 2026 р.
Судом першої інстанції встановлено, що у відповідності до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД №809513 від 22.07.2025 року - 02.07.2025 року о 12 годині 04 хвилин в м. Новомиргород по вул. Соборності спеціаліст ОСОБА_2 здійснювала практичну підготовку Печоріної Л.В. з використанням навчального т/з Renault Clio, реєстраційний номер НОМЕР_1 , обладнаного розпізнавальним знаком «У» (учбовий) на даху легкового автомобіля, що не відповідає вимогам п.п. 248, к)30.3 ПДР та відсутності спереду і ззаду рівностороннього трикутника, в який вписано літеру «Н» (навчальний), чим ОСОБА_1 скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 127-3 КУпАП та на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 13600 гривень.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірної постанови з тієї підстави, що «відповідачем не було надано жодних доказів, які б об`єктивно вказували на вину позивача у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, тобто порушення ним ст. 127-3 КУпАП».
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із притягненням позивачки до адміністративної відповідальності за статтею 127-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП).
Цією статтею передбачена відповідальність за порушення посадовими особами закладів, їх філій чи інших відокремлених підрозділів, фізичними особами - підприємцями встановленого порядку підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, а саме: здійснення підготовки, перепідготовки водіїв транспортних засобів особою, яка не має чинного документа спеціаліста з підготовки водіїв транспортних засобів; допуск осіб, які не склали теоретичний іспит, до практичної підготовки водіїв; проведення практичної підготовки водіїв з використанням транспортних засобів, обладнаних з порушенням вимог Правил дорожнього руху, або особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами.
Згідно статті 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.
За даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 з 28.09.2017 є керівником та підписантом «Новомиргородського навчального закладу товариства сприяння оборони України» (код ЄДРПОУ 23095693) – (а.с.69,70). За Статутом, затвердженим протоколом засідання Ради Правління Кіровоградської ОО ТСО України від 08 серпня 2022 р. № 3, «Новомиргородський навчальний заклад товариства сприяння оборони України» є підприємством об`єднання громадян, до основних напрямів діяльності якого належить підготовка, перепідготовка і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів (п.п. «а» п. 1.4 розділу 1) – (а.с.76). Підпунктом 6.4 цього Статуту визначено, що керівництво діяльністю навчального закладу здійснює директор, який організовує освітній процес, забезпечує створення необхідних умов для підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації робітників (п.п. «а» п. 6.5 розділу 6) – (а.с.85,86).
Також, цим Статутом (розділ 6) директор «Новомиргородського навчального закладу товариства сприяння оборони України» наділений адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими повноваженнями, тому відповідає ознакам посадової особи і може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 127-3 КУпАП (а.с.85-87).
Згідно інформації, наданої РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, черкаській та Кіровоградській областях листом №31/31/06-7106-2025 від 04.07.2025 на запит начальника Кіровоградського управління департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, автомобіль Renault Clio, номерний знак НОМЕР_1 входить до переліку навчальних засобів Новомиргородського навчального закладу товариства сприяння оборони України (а.с.135, 136).
Зважаючи на те, що керівник Новомиргородського навчального закладу товариства сприяння оборони України зобов`язаний забезпечувати створення необхідних умов для підготовки осіб, які проходять навчання, він є відповідальною особою за відповідність навчального автомобіля вимогам Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р. (ПДР).
Пунктом 24.8 ПДР визначено, що транспортні засоби (за винятком мотоциклів, мопедів та квадроциклів), на яких проводиться навчання, повинні мати розпізнавальні знаки "Навчальний транспортний засіб" відповідно до вимог підпункту "к" пункту 30.3 цих Правил.
Підпунктом «к» пункту 30.3 ПДР передбачено, що на відповідних транспортних засобах установлюються такі розпізнавальні знаки - "Навчальний транспортний засіб" - рівносторонній трикутник білого кольору з вершиною догори і каймою червоного кольору, в який вписано літеру "Н" чорного кольору (сторона - не менше 200 мм, ширина кайми - 1/10 цієї сторони). Знак розміщується спереду і ззаду на транспортних засобах, що використовуються для навчання водінню (допускається встановлення двостороннього знака на даху легкового автомобіля).
Зміна розпізнавального знаку з «У» (учбовий транспортний засіб) на «Н» (навчальний транспортний засіб) відбулась на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1128 від 27 жовтня 2023 р., яка набула чинності в цій частині з 04 травня 2024 р. Положень щодо можливості використання попереднього розпізнавального знаку «У» після набрання чинності змін до ПДР ця постанова не містить.
Отже, з 04 травня 2024 р. на автомобілі Renault Clio, номерний знак НОМЕР_1 мав бути замінений розпізнавальний знак «У» на знак «Н». Відповідальною особою за приведення навчального автомобіля у відповідність до вимог ПДР є посадова особа – керівник Новомиргородського навчального закладу товариства сприяння оборони України. 
Станом на 02 липня 2025 р. автомобіль Renault Clio, номерний знак НОМЕР_1 , використовувався в якості навчального за відсутності розпізнавального знаку «Н», передбаченого п.п. «к» п. 30.3 ПДР. Ця обставина зафіксована на відеозаписі, який наданий відповідачем до суду. 
Вирішуючи питання про відповідність відеозапису вимогам щодо доказу у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи (Стаття 96 Кодексу адміністративного судочинства України). Крім того, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України).
Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) також визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Пунктом першим частини першої статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення.
Враховуючи, що диски із відеозаписом обставин подій зазначені в якості додатків до спірної постанови, процесуальні підстави для виключення їх із кола доказів – відсутні. 
Колегія суддів дослідила відеозаписи, наявні в матеріалах справи, і встановила, що на них зафіксовано рух 02 липня 2025 р. та зупинка у 12:05 год. автомобіля Renault Clio, номерний знак НОМЕР_1 , на якому розміщений знак «У». Особи, які перебували в автомобілі (Давиденко та Печоріна), підтвердили проведення практичного заняття з водіння.
Отже, зазначений автомобіль використовувався як навчальний, проте не відповідав вимогам п.п. «к» п. 30.3 ПДР. 
В матеріалах справи наявна копія протоколу № 17 від 24 липня 2025 р. засідання акредитаційної комісії РСЦ ГСЦ МВС у Вінницький, Черкаській та Кіровоградській областях, в якому приймала участь ОСОБА_3 і яка повідомила, що транспортний засіб Renault Clio, номерний знак НОМЕР_1 вже обладнаний відповідно до вимог п.24.8 та п.п. «к» п. 30.3 Правил дорожнього руху (а.с.194).
Зважаючи на те, що 02 липня 2025 р. навчальний автомобіль, будучи обладнаним з порушенням Правил дорожнього руху, використовувався за призначенням, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 127-3 КУпАП.
Доводи позивачки, з якими погодився суд першої інстанції, про те, що ОСОБА_4 станом на 02.07.2025 закінчила навчання з практичної підготовки водіїв, обставин справи не змінюють, оскільки на відео зафіксовано, як остання підтвердила своє офіційне практичне навчання. Свідоцтво про закінчення ОСОБА_4 практичної підготовки жодним чином не обмежує її в отриманні додаткових практичних занять, покращення навичок з водіння та підвищення кваліфікації, що також передбачено Статутом Новомиргородського навчального закладу товариства сприяння оборони України.
Доводи позивачки, які також прийняв суд першої інстанції, про її необізнаність у тому, що спеціаліст ОСОБА_2 передала право керування автомобілем ОСОБА_4 , колегія суддів вважає неспроможними, оскільки позивачка є відповідальною особою за те, щоб кожен із автомобілів, які використовуються як навчальні в установі під її керівництвом, відповідали вимогам ПДР. Позивачкою не надано доказів того, що нею, як керівником, встановлена заборона на користування транспортним засобом Renault Clio, номерний знак НОМЕР_1 до приведення його у відповідність ПДР, а також доказів протиправного заволодіння цим автомобілем спеціалістом ОСОБА_2 .
У позовній заяві позивачка також стверджувала про порушення її прав як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За результатом дослідження відеозапису розгляду справи про адміністративне правопорушення, колегією суддів порушень КУпАП не встановлено. Так, позивачка була присутня на засіданні, яке проходило 07 липня 2025 р. Вона була ознайомлена зі своїми конституційними правами та правами, передбаченими статтею 286 КУпАП, а також із суттю правопорушення, яке поставлено їй у провину, із доказами – відеозаписом подій. Заявлене нею клопотання про перенесення розгляду справи про адміністративне правопорушення було задоволено. Однак, на наступні засідання, 18 та 22 липня 2025 р., будучи належним чином повідомленою, вона не прибула.
Щодо доводів про розгляд справи не за місцем вчинення порушення, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853), постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтею 127-3 КУпАП поліцейськими підрозділу Департаменту патрульної поліції, Департаменту внутрішньої безпеки, а за частинами першою і другою статті 127-4 КУпАП поліцейськими підрозділу Департаменту внутрішньої безпеки, за місцем вчинення адміністративного правопорушення.
Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, на врахуванні якого наполягала позивачка) дано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.
Позовна заява не містить доводів та доказів порушення відповідачем правил територіальної юрисдикції Кіровоградського управління ДВБ НПУ, тому наведені доводи колегією суддів відхиляються. 
Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення, є підставою для його скасування, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення у справі.
Колегія суддів дійшла висновку, що спірна постанова про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності прийнята у відповідності до визначених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, тому є правомірною і скасуванню не підлягає.
Щодо закриття апеляційного провадження.
Процесуальні підстави для закриття апеляційного провадження передбачені статтею 305 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо:1) після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги; 2) після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; 3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Зважаючи на те, що заява позивачки не містить жодного обґрунтування та мотивування, за наявності яких суд має застосувати передбачені зазначеною процесуальною нормою наслідки, підстави для закриття апеляційного провадження у цій справі - відсутні.
Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України - задовольнити.
Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2025 р. в адміністративній справі №395/1457/25 - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №809513 від 22 липня 2025 р. - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 04 лютого 2026 р. і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай 

суддя Н.І. Малиш 

суддя О.О. Круговий