ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року	Львів	Справа № 460/3095/24 пров. № А/857/3463/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Запотічного І.І.,
суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року (суддя Гудима Н.С., ухвалене в м. Рівне) у справі № 460/3095/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, та просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 10.01.2024 №172050005540 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на 5 років на підставі ст.55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити й виплачувати з 03.01.2024 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на 5 років згідно зі ст.55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №172050005540 від 10.01.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” з 03 січня 2024 року. В задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржив відповідач- Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзив, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Велика Яблунька Маневицького району Волинської області. Зареєстроване місце проживання з 18.01.2008 – м.Кузнецовськ, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Кузнецовським МВ УМВС України в Рівненській області 22.01.1996. Позивач є особою потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Волинською обласною державною адміністрацією 09.12.1992.
Довідкою Маневицької селищної ради від 04.12.2023 №979 підтверджується, що позивач дійсно був зареєстрований та проживав з 01.01.1986 по 06.08.1986 та з 20.06.1989 по 31.03.1993 в селі Костюхнівка Маневицького району ( на даний час Камінь-Каширського району) Волинської області, яке віднесено до 3 зони гарантованого добровільного відселення. Підстава видачі: паспорт, погосподарські книги по с.Костюхнівка за 1986-2023 роки: за 1986-1990 роки, особовий рахунок № НОМЕР_3 , книга №2, за 1991-1995 роки, особовий рахунок № НОМЕР_4 , книга №3.
ОСОБА_1 03.01.2024 звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. За принципом екстериторіальності заява та додані до неї документи були передані до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області для вирішення питання про призначення пенсії.
10.01.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення №172050005540 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
У цьому рішенні вказано, що вік заявника становить 55 років 5 місяців 29 днів, страховий стаж становить 32 роки 4 місяці 23 дні. В довідці, що видана Маневицькою селищною радою №979 від 04.12.202, дата народження ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) не відповідає паспортним даним заявника. Крім того, періоди проживання в с.Костюхнівка перетинаються з періодами навчання у Київському політехнічному інституті.
Листом від 12.01.2024 за №1700-0205-8/2725 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило позивача про прийняте рішення.
Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, врегульовано Законом України від 09.07.2003 року №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон №1058; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до ч.1 ст.9 якого в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до статті 10 Закону №1058-IV встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи по 31 грудня 2017 року мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Разом з тим, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі - Закон №796-ХІІ), згідно зі статтею 49 якого, пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Так, умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені статтею 55 Закону №796-XII приписами абзацу 1 частини 1 статті 55 якого визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Положеннями абз.6 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII визначено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зменшення пенсійного віку 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Поряд з цим, в примітці до п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Частинами 2, 3 ст.55 Закону №796-XII визначено, що пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” і цього Закону.
Відтак, здійснивши аналіз наведених норм суд першої інстанції вірно вказав, що умовами для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII є: 1) наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу;2) факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого (добровільного) відселення протягом трьох років до 01.01.1993; 3) досягнення необхідного віку для призначення пенсії, зменшеного на відповідну кількість років відповідно до статті 55 Закону №796-XII.
Як вбачається з матеріалів справи, спір між позивачем та відповідачами у цій справі фактично виник щодо наявності чи відсутності факту постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 та, відповідно, права користуватися пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Як передбачено положеннями Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок №22-1), що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону №796-XII (абз.9 пп.5 п.2.1 розділу ІІ).
Статтею 14 Закону №796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.
Частиною 3 ст.65 Закону №796-XII визначено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи” 
Положеннями ст.15 Закону №796-XII визначено, що довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.
Відтак, в контексті викладених норм слідує, що єдиним документом який підтверджує статус громадянина, що постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" ( відповідає правовій позиції яка викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.09.2023 у справі №280/6884/21).
Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи (аналогічні за змістом висновки викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.04.2020 у справі № 357/6372/17).
З матеріалів справи вбачається, що позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 (категорія 3), а відтак видача позивачу уповноваженим органом держави посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи", яке наявне в матеріалах справи, підтверджує факт його проживання або роботи станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.
Доказів скасування або анулювання виданого позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, суду не надано і матеріали справи не містять.
Зважаючи на викладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що матеріалами справи підтверджено факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, як власнику посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).
Окрім цього, довідкою Маневицької селищної ради від 04.12.2023 №979 підтверджується, що позивач дійсно був зареєстрований та проживав з 01.01.1986 по 06.08.1986 та з 20.06.1989 по 31.03.1993 в селі Костюхнівка Маневицького району (на даний час Камінь-Каширського району) Волинської області.
Так, відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106, с.Костюхнівка Маневицького району Волинської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
Як вбачається зі змісту спірного рішення, що відповідна довідка від 04.12.2023 №979 не врахована Пенсійним органом, оскільки дата народження ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) не відповідає паспортним даним заявника, а також періоди проживання в с.Костюхнівка перетинаються з періодами навчання у Київському політехнічному інституті.
Так, з цього приводу, слід зазначити, що згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 датою народження позивача є ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідна дата народження ОСОБА_2 зазначена й у довідці від 04.12.2023 №979, виданою Маневицькою селищною радою.
Відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що твердження Пенсійного органу про те, що зазначена у такій довідці дата народження позивача не відповідає його паспортним даним є надуманими та безпідставними.
Також суд першої інстанції вірно вказав, що вказана вище довідка органу місцевого самоврядування є чинною, не була скасована органом, що її видав, та не визнавалась судом такою, що не відповідає фактичним обставинам. Відповідальність за достовірність цієї довідки несе орган, який її видав, недостовірність цієї довідки повинна бути доведена відповідачем, а не навпаки. В свою чергу, доказів, які б підтверджували недостовірність цієї довідки, відповідачем не надано, відсутні будь-які судові рішення про її скасування, визнання недійсною або ж визнання дій сільської ради, що полягають у видачі цієї довідки неправомірними, а тому зазначена в довідці інформація відповідає дійсності та підлягає врахуванню.
Посилання апелянта, що період навчання з 01.09.1985 по 03.02.1993 в Київському політехнічному інституті не підлягає врахуванню до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення колегія суддів відхиляє, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про форму навчання позивача (денна (стаціонарна); заочна (дистанційна)) та відомості щодо проживання позивача у м.Київ.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що диплом про освіту, в якому зазначений період навчання позивача в Київському політехнічному інституті, є документом, який підтверджує здобуття ним освіти за професією та отримання відповідної кваліфікації. Однак, диплом не відноситься до документів, які підтверджують чи спростовують період проживання особи потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи в зоні гарантованого добровільного відселення.
Також суд першої інстанції вірно вказав, що надання інших документів, які б підтверджували період проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення, окрім як довідки органу місцевого самоврядування, законодавством не передбачено (узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21 листопада 2019 року у справі №572/47/17, від 26.07.2023 у справі №460/2589/20).
Зважаючи на наведене апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що факт постійного проживання (роботи) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення доведений матеріалами справи, що дає йому право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання у такій зоні.
За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що на час звернення до територіального органу Пенсійного фонду України позивач набув право на призначення пільгової пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, внаслідок постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 1 січня 1993 року, подані позивачем документи не викликають сумнівів щодо його проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, інших підстав неможливості призначення ОСОБА_1 пенсії відповідачами не наведено, відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №172050005540 від 10.01.2024 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку підставно скасована судом першої інстанції.
Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, для реалізації ним у повній мірі гарантованого Конституцією України права на належне пенсійне забезпечення, порушеного повторною протиправною відмовою відповідача, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ст.55 Закону № 796-XII з дня звернення, а саме: з 03.01.2024.
Враховуючи все викладене вище колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,- 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року у справі №460/3095/24 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга