П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2025 року 
м. Рівне

Справа № 569/4169/25
Провадження № 22-ц/4815/1059/25

Головуючий у Рівненському міському суді 
Рівненської області: суддя Першко О.О.
Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції
(вступної та резолютивної частин): 
о 13 год. 17 хв. 05 травня 2025 року в м. Рівне 
Повний текст рішення складено: 12 травня 2025 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 травня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію,

в с т а н о в и в :

       У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (далі – ТОВ "Рівнетеплоенерго") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 36 853,09 гривень, пеню в розмірі 921,40 гривень, інфляційні втрати в розмірі 3567,24 гривень та три відсотки річних в розмірі 806,62 гривень.
       Вимоги мотивовано тим, що ТОВ "Рівнетеплоенерго" здійснює надання послуг з теплопостачання та централізованого опалення до приміщення офісу на АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 . Проте споживач не оплачував надавані комунальні послуги.
       Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 травня 2025 року позов задоволено. 
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Рівнетеплоенерго" заборгованість за теплову енергію в розмірі 36 853,09 гривень, пеню в розмірі 921,40 гривень, інфляційні нарахування на суму боргу в розмірі 3567,24 гривень, 3% річних в розмірі 806,62 гривень. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Рівнетеплоенерго" 3028 гривень судового збору.
       На рішення суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. 
       На обґрунтування апеляційної зазначалось про неврахування судом того, що договірні відносини між сторонами були врегульовані на умовах Індивідуального договору № 1951 про надання послуги з постачання теплової енергії від 30 серпня 2022 року зі змінами, які викладені у Додатковій угоді до нього від 13 вересня 2022 року. Так, відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом. 
Оскільки проект Додаткової угоди до Індивідуального договору № 1951 про надання послуги з постачання теплової енергії від 30 серпня 2022 року було надано відповідачем 13 вересня 2022 року, то ТОВ "Рівнетеплоенерго" повинно було повідомити про свою відмову від укладання договору (внесення змін) або надати свої заперечення чи протокол розбіжностей до 13 жовтня 2022 року, однак цього не зробило. При цьому вважав помилковими висновки суду попередньої інстанції з того приводу, що додаткову угоду було відхилено позивачем, оскільки в передбачені законодавством порядок, спосіб та строки такої відмови відповідач не отримував. 
Також покликався на те, що фактично теплової енергії він не отримував.
       З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у позові ТОВ "Рівнетеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію.
       У поданому відзиві позивач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зауважувалося, що відповідач не підписав запропонований позивачем договір та запропонував йому укласти Додаткову угоду до Індивідуального договору №1951 про надання послуги з постачання теплової енергії від 30 серпня 2022 року. Зокрема, запропонував пункт 1 Договору № 1951 доповнити абзацом такого змісту: "Якщо споживач не споживає або споживає частку теплової енергії, що кількісно менша, ніж мінімальна частка середнього питомого споживання, виконавець при нарахуванні обсягів спожитої теплової енергії керується лише показами теплового лічильника. Мінімальна частка середнього питомого споживання не нараховується, оскільки приміщення додатково обладнане індивідуальною системою опалення і спроектоване з використанням енергоефективних технологій". Додаткову угоду відповідач подав позивачу 06 жовтня 2022 року. Проте запропоновані уточнення, викладені проектом Додаткової угоди до Індивідуального договору №1951 про надання послуги з постачання теплової енергії від 30 серпня 2022 року були відхилені ТОВ "Рівнетеплоенрго", адже вони суперечили Правилам надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 та Методиці розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315, яка передбачає саме нарахування мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії при споживанні меншого обсягу теплової енергії. Оскільки позивач відхилив запропоновану додаткову угоду, а відповідач повідомив про свою відмову від укладання індивідуального договору, тому він приєднався до умов типового Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів від 09 вересня 2021 року №1022).
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
       Відповідно до ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує.
       Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
       Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, і яке, згідно ст. 11 ЦК України, виникає в тому числі і з договорів.
       Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Норма статті 610 ЦК України вказує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
       Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
       За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
       Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       За положеннями пункту 45 типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року №1022), у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.
       Надання послуг з постачання теплової енергії здійснюється у відповідності до положень Закону України "Про теплопостачання", Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року № 1022), Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358).
       Згідно з пунктом 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
       Пунктом 1 частини першої ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
       Відповідно до ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
       Рішенням Виконавчого комітету Рівненської міської ради "Про встановлення тарифів ТОВ "Рівнетеплоенерго" № 98 від 12 жовтня 2021 року для категорії споживачів "інші споживачі" за послугу з постачання теплової енергії був встановлений тариф – 4 704,48 гривень/Гкал (з ПДВ). Відповідно до рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради № 127 від 21 грудня 2021 року буди внесені зміни до рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради "Про встановлення тарифів ТОВ "Рівнетеплоенерго" № 98 від 12 жовтня 2021 року та встановлені тарифи для категорії споживачів "інші споживачі" за послугу з постачання теплової енергії – 8 526,96 гривень/Гкал (з ПДВ). Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради № 151 від 28 жовтня 2022 року, протягом дії воєнного стану та шести місяців після місяця в якому воєнний стан буде припинено чи скасовано було накладено мораторій на підвищення тарифів та застосовано тарифи встановлені рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради "Про встановлення тарифів ТОВ "Рівнетеплоенерго" № 98 від 12 жовтня 2021 року для категорії споживачів "інші споживачі" за послугу з постачання теплової енергії - 8 526 гривень/Гкал (з ПДВ). Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради № 125 від 19 грудня 2023 року строком дії з 01 жовтня 2023 року по 30 вересня 2024 року установлено тариф для категорії споживачів "інші споживачі" за послугу з постачання теплової енергії – 5 347,07 гривень/Гкал (з ПДВ). Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради № 140 від 05 листопада 2024 року строком дії з 01 жовтня 2024 року по 30 вересня 2025 року установлено тариф для категорії споживачів "інші споживачі" за послугу з постачання теплової енергії – 5 603,18 гривень /Гкал (з ПДВ).
       01 травня 2021 року набрав чинності Закон України від 03 грудня 2020 № 1060 "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг" (далі — Закон № 1060). Законом № 1060 внесені зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема, до статті 13, якими передбачено запровадження публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги", в редакції Закону № 1060 визначено, що договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішення Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.
       Постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року № 1022 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 "Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії". Постанова опублікована в офіційному виданні "Урядовий кур`єр" 2021, №190 від 01 жовтня 2021 року. Текст типового договору було розміщено на офіційному сайті ТОВ "Рівнетеплоенерго" http://rivneteploenergo.com/ 28 вересня 2021 року. Отже, з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року № 1022, типові договори з індивідуальними споживачами про надання послуги з постачання теплової енергії вважаються укладеними з відповідною категорією споживачів.
       Отже, з усіма фізичними або юридичними особами, які є власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, і станом на 29 жовтня 2021 року не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, вважається укладеним публічний договір приєднання за формою, встановленою Правилами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року № 1022.
       Якщо у фізичної особи, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридичної особи, яка використовує теплову енергію відповідно до договору на поставку (купівлі – продажу) теплової енергії, укладеного відповідно до вимог Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, є одночасно житлове чи/або нежитлове приміщення у багатоквартирному будинку, до яких поставляється теплова енергія за цим договором, такий договір вважається припиненим, в частині постачання теплової енергії, а замість нього вважатиметься укладеним типовий публічний договір приєднання про надання комунальної послуги постачання теплової енергії.
       Судом попередньої інстанції з`ясовано, що ТОВ "Рівнетеплоенерго" здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання у приміщення належного відповідачу офісу за адресою: вул. Степана Бандери, буд. 33А, м. Рівне. 
       У зв`язку із отриманням інформації про припинення господарської діяльності Приватного підприємства "Дахбуд Рівне", власником та директором якого був ОСОБА_1 , ТОВ "Рівнетеплоенерго" запропонувало йому укласти Індивідуальний договір №1951 про надання послуги з постачання теплової енергії від 30 серпня 2022 року.
       06 жовтня 2022 року та 22 листопада 2022 року ТОВ "Рівнетеплоенерго" отримало від відповідача повідомлення, в яких зазначено, що умови запропонованого Договору № 1951 неприйнятні до виконання без підписання Додаткової угоди, що є невід`ємною частиною договору. Індивідуальний договір № 1951 про надання послуги з постачання теплової енергії від 30 серпня 2022 року, що мав вступити в дію з 01 вересня 2022 року, відповідачем не підписаний і вважається таким, що не вступив у дію. Жодних договірних відносин між ОСОБА_1 та ТОВ "Рівнетеплоенерго" не існує. До повідомлення від 06 жовтня 2022 року було приєднано Додаткову угоду до Індивідуального договору №1951 про надання послуги з постачання теплової енергії від 30 серпня 2022 року.
       З листів № 04/05/2492/2501 від 31 жовтня 2022 року та № 04/05/2731/2734 від 23 листопада 2022 року суд встановив, що позивач відхилив проект Додаткової угоди, запропонованої відповідачем, оскільки умови запропонованого до підписання Індивідуального договору повністю відповідають вимогам Правил № 830 та умовам затверджених ними типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії.
       15 грудня 2022 року, 11 січня 2023 року ТОВ "Рівнетеплоенерго" отримало повідомлення ОСОБА_1 , в яких зазначено, що позивачем не постачається теплова енергія до його офісного приміщення та ігноруються листи-претензії, акти-претензії.
       В Актах-претензіях від 11 січня 2023 року та 12 січня 2023 року ОСОБА_1 висловив претензію ТОВ "Рівнетеплоенерго" щодо якості та кількості надання послуг з постачання теплової енергії.
       12 січня 2023 року представниками ТОВ "Рівнетеплоенрего" проведено огляд вузла обліку теплової енергії та встановлено, що обладнання справне та придатне, цілісність пломб не порушено, зауважень не виявлено.
       У відповіді від 18 січня 2023 року за №02-05/143 ТОВ "Рівнетеплоенерго" вказувалося про те, що за результатами розгляду акта-претензії Клима Б.П. йому повідомлено про те, що договір на обслуговування внутрішньобудинкової системи опалення з будинком за адресою: АДРЕСА_1 , не укладався. Технічне обслуговування, поточний та капітальний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку здійснюється співвласниками чи залученими ними уповноваженими на виконання таких робіт особами за рахунок співвласників. Відповідно до акта експлуатаційної перевірки вузла обліку від 12 січня 2023 року на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , теплоносій подається згідно температурного графіку та в повному обсязі. Для вирішення питання необхідно надати проектну документацію на реконструкцію системи опалення з встановленням вузла обліку теплової енергії приміщення.
       15 листопада 2023 року, 11 січня 2024 року ТОВ "Рівнетеплоенерго" отримало повідомлення ОСОБА_1 , в яких зазначено, що йому не постачається теплова енергія.
       Як видно з рахунків ТОВ "Рівнетеплоенерго", відповідачу нараховувалось МЗК+ФС, мінімальна частка споживання та абонентська плата.
       Згідно з розрахунком заборгованості за теплопостачання, складеного позивачем, відповідачем не здійснювалась оплата послуг, внаслідок чого за ним за період з листопада 2022 року до січня 2025 року станом на 01 лютого 2025 року утворилася заборгованість в розмірі 36 853 гривень. Також позивачем були нараховані за період з 01 лютого 2024 року по 01 січня 2025 року інфляційні нарахування на суму боргу в розмірі 3567, 24 гривень, 3% річних в розмірі 806,62 гривень, пеня в розмірі 921,40 гривень.
       Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції дійшов обгрун6тованого висновку про задоволення позову.
       Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
       За змістом статті 24 Закону України "Про теплопостачання" одним із основних обов`язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
       Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).
       Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом (ч. 2 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
       За змістом частини четвертої ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.
       Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом.
       Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.
       Як зазначалося, типовий договір передбачений Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830.
       Додатковою угодою до договору №1951, адресованій позивачу, відповідач виклав (доповнив) умови таким чином: пункт 1 доповнити абзацом такого змісту: "Якщо Споживач не споживає або споживає частку теплової енергії, що кількісно менша, ніж мінімальна частка середнього питомого споживания, Виконавець при нарахуванні обсягів спожитої теплової енергії керується лише показами теплового лічильника. Мінімальна частка середнього питомого споживання не нараховується, оскільки приміщення додатково обладнане індивідуальною системою опалення і спроектоване з використанням енергоефективних технологій; у пункті 30 виключити четвертий і п`ятий абзаци та зафіксувати ціну на послугу: Тариф на послугу становить 8526,96 гривень за 1 Гкал з ПДВ і не змінюється до 30 квітня 2023 року, відповідно до рішення Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2022 року про фіксацію ціни на газ для виробників тепла; пункт 37 договору доповнити абзацом такого змісту: оскільки приміщення до 30 серпня 2022 року перебувало в оренді, споживач фізична особа ОСОБА_1 не несе відповідальність за взаєморозрахунки між виконавцем і попередніми споживачами. Станом на 01 вересня 2022 року споживач фізична особа ОСОБА_1 не отримував жодних послуг від виконавця і не має жодних заборгованостей; пункт 50 доповнити абзацом такого змісту: 01 вересня 2023 року сторони підписують новий договір з можливими доповненнями і уточненнями; пункт 46 договору викласти в такій редакції: умови цього договору можуть бути змінені виключно за згодою сторін, а другий абзац виключити; додаток №3 до договору вважати таким, що не відповідає дійсності". 
       Між тим, при укладенні договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, сторони не можуть відступати від змісту типового договору та засад, які регулюють комерційний облік теплової енергії та водопостачання, але мають право конкретизувати його умови. Зміст договору про надання житлово-комунальних послуг не може суттєво відрізнятись від змісту типового договору і повинен відповідати законодавству.
       Істотними умовами договору про надання житлово-комунальної послуги є: перелік послуг; вимоги до якості послуг; права і обов`язки сторін; відповідальність сторін за порушення договору; ціна послуги; порядок оплати послуги; порядок і умови внесення змін до договору, в тому числі щодо ціни послуги; строк дії договору, порядок і умови продовження його дії та розірвання (ч. 3 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
       Проте додаткова угода в розрізі спірних правовідносин є неприйнятною, позаяк викладена споживачем на власний розсуд, висвітлює умови договору в зручний спосіб і усупереч законодавству має на меті ухилення від сплати мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії, установлює тарифи, виключає істотні умови, врегульовує питання заборгованості, порядок розрахунків з попередніми орендарями тощо. 
       На переконання колегії суддів, таким правочином не можуть регулюватися правовідносини сторін з приводу надання послуг з постачання теплової енергії в незалежності від факту направлення його проекту виконавцю, отримання та неповідомлення про відмову чи заперечень бо протоколу розбіжностей. 
       Отже, суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач приєднався до умов типового Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії і, отримавши за спірний період теплову енергію, зобов`язаний був оплатити її вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів.
       Будь-яких домовленостей між сторонами щодо постачання послуг досягнуто не було і матеріалами справи, у тому числі обміном кореспонденцією між ними, лише стверджується така обставина. 
       Також суд правильно зауважив, що у випадку використання комбінованого опалення (альтернативних джерел опалення) відповідачу слід було подати на адресу ТОВ "Рівнетеплоенерго" відповідний проект для врахування при нарахуванні вартості отриманих послуг, однак він його не подав. 
       Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
       Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
       Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
       Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
       Проте будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів та аргументів, що спонукали б відмові в задоволенні позову сторона відповідача не надала, а матеріали справи не містять. 
       Встановлено, що станом на дату пред`явлення позову товариство не мало укладених договорів з ОСББ "Ст.Бандери 33А" щодо обслуговування внутрішньо-будинкової системи, а того, що теплоносій подавався відповідно до температурного графіку та у повному обсязі не спростовано. 
       Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Проте будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, матеріали справи не містять, заявник не надав, а апеляційним судом здобуто не було.
       Процесуально-правові підстави для перегляду апеляційним судом справи з викликом сторін та за безпосередньої участі відповідача також відсутні. 
       Так, відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 368, ч.ч. 1, 3 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
       Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
       Норми частин 1-3, 6 ст. 367 ЦПК України вказують, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Оскільки ціна позову у справі не перевищує 90 840 гривень, що складає тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а обставини справи не вказують про процесуальну необхідність здійснення судового засідання з повідомленням (викликом) учасників справи, тому відповідне клопотання є необґрунтованим.
       Тим паче, частина третя ст. 369 ЦПК України не передбачає такої підстави для вирішення апеляційної скарги на рішення суду у справі, яка належить до розгляду у письмовому провадженні, з повідомленням (викликом) учасників справи, як наявність клопотання (заяви) сторони у справі, у тому числі, вмотивованого бажанням надати усні пояснення та значенням справи для сторони.
        Отже, аргументи заявника в їх сукупності зводяться до суб`єктивної незгоди із висновком суду попередньої інстанції, неправильного розуміння вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Однак такі доводи правильно оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції. 
       Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних прав не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
       Підстав для залишення оскаржуваного рішення суду без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

п о с т а н о в и в :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 травня 2025 року – без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.        
       Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                         С.В. Хилевич

Судді:                                                                        Н.М. Ковальчук

                                                                       С.С. Шимків