Справа № 732/1473/25 
Провадження 2/732/45/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(повний текст)
02 січня 2026 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої – судді Бойко А. О.,
у присутності секретаря судового засідання – Пінчук С. М.,
за участю: 
представника позивача – адвоката Нагаєць Д. В. (приймала участь в режимі відеоконференції),
представника відповідача – Волошина М. М. (приймав участь у режимі відеокнферпенції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Городня цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі,
третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Товариство з обмеженою відповідальністю «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТИЗА ЯКОСТІ»,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 через адвоката Нагаєць Дар`ю Василівну звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області із позовом до ТОВ «Гетьманське», в якому представник позивача просила стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість у сумі 18196,82 грн та розірвати договір оренди землі № 128 від 01.04.2015, укладений між ТОВ «Гетьманське» та позивачкою, припинити речове право оренди земельної ділянки (номер запису про речове право 10013411) з кадастровим номером 7421482400:03:000:0385, яке зареєстровано у встановленому законом порядку за ТОВ «Гетьманське».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є власником земельної ділянки площею 3,0456 га, кадастровий номер 7421482400:03:000:0385, яка розташована на території Володимирівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №817948 від 23.03.2007. 
Між позивачкою та відповідачем укладений договір про оренду землі №128 від 01.04.2025, за яким вказана земельна ділянка передана в оренду ТОВ «Гетьманське» строком на 16 років. За умовами договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у сумі 6233,93 грн. Орендна плата вноситься до 31 грудня. Станом на момент пред`явлення позову до суду відповідач порушив умови п. 4. 4 договору оренди землі та виплати позивачці орендну плату за 2023, 2024 та 2025 роки.
Внаслідок систематичної несплати відповідачем орендної плати, позивачка бажає розірвати договір із цим орендарем, а також стягнути невиплачену орендну плату за 2023, 2024, 2025 роки.
Ухвалою судді від 12 вересня 2025 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року відкладено підготовче судове засідання та залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Товариство з обмеженою відповідальністю «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТИЗА ЯКОСТІ».

Ухвалою суду від 25 листопада 2025 року закрито підготовче судове засідання і призначено справу до судового розгляду на 02.01.2026.
Позивачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином.
Представник позивача – адвокат Нагаєць Д. В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на задоволенні позову.
Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа до електронного кабінету відповідача.
Представник відповідача Волошин М. М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, заперечував з приводу задоволення позову. Вказавши, що право оренди відповідач відчужив шляхом продажу ТОВ «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТИЗА ЯКОСТІ», і саме до нового орендаря перейшли всі права та обов`язки щодо спірного договору оренди, тобто ТОВ «Гетьманське» передало свої зобов`язання новому орендарю. Представник відповідача підтримав відзив на позов. 
30.09.2025 від відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позов, в якому директор ТОВ «Гетьманське» Анатолій Яременко вказав, що відповідач позовні вимоги не визнає та вважає, що підстави для розірвання спірного договору оренди та стягнення заборгованості по орендній платі відсутні. Представник відповідача вказує, що на виконання Постанови № 1364 Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України затверджено перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією (наказ від 28.02.2025 № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за № 380/43786). Зазначає, що в цьому переліку п`ять громад Чернігівської області, а саме Новгород-Сіверська, Семенівська, Корюківська, Сновська та Городнянська значаться як території можливих бойових дій з 22 червня 2022 року й донині (лише Корюківська громада з 22 вересня 2022 року з цього списку виключена), а вся територія Чернігівської області визначена як територія активних бойових дій з 24 лютого 2022 року до 3 квітня 2022 року. Чернігівська область загалом була місцем активних бойових дій під час російського вторгнення в Україну у 2022 році, особливо на півночі області. Російські війська заходили в Україну з боку кордону з Білоруссю, а тому земельні ділянки, що розташовані поблизу кордону є небезпечними для використання без розмінування. 28.02.2022 Торгово-Промислова Палата України на своєму офіційному сайті опублікувала лист, яким засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) внаслідок військової агресії російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану на всій території України. ТОВ «Гетьманське», за твердженням відповідача, позбавлене можливості обробляти орендовану ділянку, і як наслідок, позбавлене можливості виплачувати орендну плату. ТОВ «Гетьманське» отримало відповідь Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області № 704-7033/7003 від 15.12.2023, де вказано, що в Управлінні відсутня інформація щодо можливості ведення сільськогосподарської діяльності та безпечності проведення таких робіт на земельних ділянках на території Чернігівського району. Обмеження полягають в отриманні дозволу особами, які планують здійснювати в`їзд, перебувати або проводити роботи у межах прикордонної смуги у відповідного органу Державної прикордонної служби України. Представник відповідача у відзиві вказав, що відсутність сплати орендної плати відповідачем до моменту підтвердження безпечного стану орендованої земельної ділянки є наслідком обставин непереборної сили, які не залежать від відповідача, що унеможливлює розірвання договору оренди землі з підстав систематичної несплати відповідачем орендної плати за період з 2023 по 2024 рік включно. На думку представника відповідача, позивачкою не доведена наявність у ТОВ «Гетьманське» заборгованості по орендній платі за вказаний період, а розмір заявленої до стягнення орендної плати є завищеним та таким, що не відповідає дійсності. Звертає увагу, що позивачка просить стягнути заборгованість з орендної плати за договором за 2025 рік, проте відповідач вважає дану вимогу передчасною, оскільки відповідно до п. 4.4. договору орендна плата вноситься у такі строки: до 31 грудня. У зв`язку з наведеним, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача одночасно у відзиві заявив клопотання про розгляд справи без його особистої участі.
Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ТОВ «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТИЗА ЯКОСТІ» про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа до електронного кабінету відповідача. Представник третьої особи у засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомлені.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Письмових пояснень, заяв чи клопотань від третьої особи не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
01.10.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивачки – адвоката Нагаєць Д. В. надійшла відповідь на відзив, в якому адвокат зазначає, що обставини, на які посилається представник відповідача у поданому відзиві в обґрунтування позиції, є недоведеними. Представник позивачки вказала, що відповідачем не надано жодних доказів щодо унеможливлення виконання зобов`язання за договором оренди, внаслідок дії обставин непереборної сили, зокрема, неможливості використання ним земельної ділянки, у зв`язку з чим останній не може бути звільнений від обов`язку сплати позивачці орендної плати та, як наслідок, допущена відповідачем систематична несплата орендної плати є підставою для розірвання договору оренди.
Заслухавши представника позивачки та представника відповідача, вивчивши письмові докази, визначившись із правовідносинами між ними та нормою права, яка підлягає застосуванню до правовідносин сторін, суд дійшов такого висновку.
Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №817948 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,53 га, яка знаходиться на території Володимирівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельна ділянка складається з: 3,05 га рілля, кадастровий номер 7421482400:03:000:0385; 0,19 га сіножаті кадастровий номер 7421482400:03:000:00761 та 0,29 га пасовища, кадастровий номер 7421482400:03:000:1321 (а. с. 20).
З додаткової угоди до договору оренди землі №128 від 01.04.2015 від 06 грудня 2021 року установлено, що між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» був укладений договір оренди землі №128 від 01.04.2015. Цією додатковою угодою договір оренди №128 від 01.04.2025 викладений у новій редакції. Згідно з додатковою угодою ОСОБА_1 та ТОВ «Гетьманське» уклали договір оренди земельної ділянки, за умовами якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 3,0456 га, в тому числі рілля – 3,0456 га, кадастровий номер 7421482400:03:000:0385. Договір укладено на 14 (чотирнадцять) років (до 01.04.2029). Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у сумі 6233,93 грн, із якої орендарем, як податковим агентом, утримуються податки та збори, передбачені чинним законодавством України (а. с. 14-19).
За інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 09.09.2025 установлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 7421482400:03:000:0385, площею 3,0456 га передана в оренду, дата державної реєстрації права в державному реєстрі прав 12.06.2015 запис №10012866. Власник земельної ділянки ОСОБА_1 , орендар ТОВ «Гетьманське», дата державної реєстрації речового права 01.04.2015 запис №10013411 (а. с. 22-23).
Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України).
Тож, оскільки договір оренди № 128 від 01.04.2015 не був нотаріально посвідчений, а був укладений у простій письмовій формі, то і для внесення змін достатньо було укласти додаткову угоду 06 грудня 2021 року (до спливу строку договору) у простій письмовій формі, якою вказаний договір викладений у новій редакції. Угода хоч і була у формі багатостороннього договору, яка визначена в ст. 626 Цивільного кодексу України, однак при цьому були враховані загальні положення про договір, які не суперечили тристоронньому договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його змін.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.10.2025 право оренди земельної ділянки площею 3,0500 га, кадастровий номер 7421482400:03:000:0385 передано ТОВ «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКПЕРТИЗА ЯКОСТІ» на підставі договору №0101/25-9 від 01.01.2025 про відчуження (продажу) права оренди земельних ділянок (а. с. 83-84)
Отже, як убачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ця угода зареєстрована в установленому законом порядку, а речове право – право оренди на земельну ділянку кадастровий номер: 7421482400:03:000:0385, зареєстроване за ТОВ «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТИЗА ЯКОСТІ», номер запису про інше речове право – 10013411. 
Реєстрація прав на оренду землі є офіційним визнанням і підтвердженням факту виникнення прав на землю. Право оренди виникає з моменту реєстрації цього права. Земля вважається переданою з моменту державної реєстрації права оренди. Натомість, це не свідчить про те, що сам договір, для якого визначені загальні правила набрання чинності, набирає чинність з моменту реєстрації права. Реєстрація права є у зоні відповідальності орендаря, який, уклавши договір оренди, що набрав чинності за загальним правилом після підписання (якщо сторони не передбачили іншого в договорі), самостійно реєструє своє право та отримує всі повноваження користувача земельної ділянки на підставі договору оренди. Наведене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, висловленим у справах № 912/3295/18 (постанова 02.10.2020) та № 927/75/20 (постанова від 15.04.2021).
За змістом додаткової угоди від 06.12.2021 до договору оренди землі №128 від 01.04.2015 визначено, що орендна плата в обумовленому сторонами розмірі сплачується один раз на рік і сплачується протягом року, але не пізніше 31 грудня поточного року (п. 4.4 додаткової угоди).
Судом здійснювалися заходи щодо отримання копії спірного договору оренди земельної ділянки, а саме витребовувався договір оренди землі №128 від 01.04.2015 від відповідача, але на запит суду представником ТОВ «Гетьманське» повідомлено, що відповідач не може надати суду договір оренди землі №128 від 01.04.2015 у зв`язку з тим, що оригінал вказаного договору передано ТОВ «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТИЗА ЯКОСТІ» (а. с. 81-82).
Разом з тим представник відповідача у судовому засіданні не заперечував щодо користування земельною ділянкою, зазначеною у договорі оренди землі №128 від 01.04.2015, протягом попередніх років. 
Сторона позивачки теж не надала спірного договору оренди землі, посилаючись на його відсутність.
Крім того, суд ухвалою від 25.11.2025 витребовував спірний договір від ТОВ «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТИЗА» та Городнянської міської ради, але витребуваного документа суду не було надано.
Аналіз додаткової угоди №б/н від 06 грудня 2021 року до договору оренди землі №128 від 01.04.2015, укладеної між позивачкою та відповідачем, свідчить, що між сторонами виникли правовідносини щодо оренди землі.
Згідно із ст. 93 Земельного кодексу України (далі – ЗК України) право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Аналогічним чином оренда землі визначається і в Законі України «Про оренду землі».
За змістом ч. 1 ст. 2 цього Закону відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Згідно із ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Як убачається із заяви, на заявлений позивачкою позов вплинуло те, що вона своєчасно не отримала від відповідача те, на що очікувала як орендодавець, хоча мала право на отримання орендної плати в узгоджені сторонами строки.
Обставини, визнані сторонами доведенню не підлягають.
У відзиві на позов відповідач визнає, що за 2023-2024 роки позивачці орендну плату не виплатив. При цьому отримана від податкових органів інформація про доходи позивачки за 2023-2025 роки, свідчить про те, що за період з січня 2023 року по жовтень 2025 року, відсутня інформація про доход ОСОБА_1 від надання в оренду земельної ділянки від ТОВ «Гетьманське» (а. с. 115).
Права та обов`язки орендодавця та орендаря встановлені статтями 24 та 25 Закону України «Про оренду землі».
Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, у разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Пунктом «д» частини 1 статті 141 ЗК України однією із підстав припинення права користування земельною ділянкою передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.
Згідно із частиною 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї сторони у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає можливість дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди земельної ділянки з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно з якою необхідна наявність істотного порушення стороною договору.
Згідно із частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Судом враховується, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Наведене відображено у висновках, сформованих у Постанові Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 09.11.2021 у справі № 913/20/21). Отже, сам воєнний стан не є безумовною підставою для застосування норми частини шостої статті 762 ЦК України.
Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (ст. 652 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
У ч. 1 ст. 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Отже, судом встановлено факт передачі майна орендарю ТОВ «Гетьманське» від позивачки (орендодавця) у користування, не заперечується відповідачем, тобто ТОВ «Гетьманське» прийняло у строкове платне користування нерухоме майно – земельну ділянку площею 3,0456 га із кадастровим номером 7421482400:03:000:0385 га на правах оренди строком на 14 років до 01.04.2029. 
01.01.2025 ТОВ «Гетьманське» відчужило (продало) своє право оренди земельної ділянки ТОВ «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТИЗА ЯКОСТІ».
Судом установлено, що сторонами дія договору не припинялась, майно орендодавцю від орендаря не повернуто і таке майно до 01.01.2025 перебувало у користуванні відповідача.
Суд відхиляє доводи відповідача щодо неможливості виконання зобов`язання та використання орендованого майна у період воєнного стану з огляду на таке.
Торгово-промислова палата (ТПП) України у своєму листі від 28.02.2022 «…засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
Однак, ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор (або ж обставини непереборної сили) – це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання.
Стаття 617 ЦК України звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору.
Сама по собі війна не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.
13 травня 2022 року ТПП України опублікувала на своєму сайті роз`яснення, що сторона, яка порушила свої зобов`язання у період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.
Такого сертифіката відповідач не отримував, а лише посилається на те, що вчинив спробу врегулювати питання і звернувся до Головного управління Державної служби України із надзвичайних ситуацій у Чернігівській області. Установлений порядок Регламентом ТПП України від 18.12.2014 не може замінювати іншими заходами, як носили інформативний характер і не є підставою для звільнення від сплати орендної плати за неповернуте нерухоме майно.
Згідно із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, де вказується, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
Відповідачем не було надано до суду доказів повідомлення позивачки про неможливість виконувати зобов`язання за договором оренди унаслідок дії обставин непереборної сили.
Також, відповідачем не надано відповідних документів Торгово-промислової палати України щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання саме зобов`язання за укладеним сторонами договором оренди внаслідок непереборної сили. У матеріалах справи відсутні докази засвідчення Торгово-промисловою палатою України для відповідача за його зверненням введення воєнного стану, як форс-мажорної обставини, що об`єктивно унеможливлює виконання зобов`язань за договором, шляхом видачі відповідного сертифіката. Законних підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідач не довів.
Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що факт невиконання відповідачем свого обов`язку по виплаті орендної плати позивачці знайшов своє підтвердження, оскільки відповідачем (орендарем) було порушено обов`язок зі сплати орендної плати позивачці (орендодавцю) і орендна плата за користування належною останньому земельною ділянкою за 2023-2024 роки не була виплачена. При цьому суд ураховує, що орендна плата позивачці за вказаний період не була виплачена відповідачем навіть після пред`явлення позову до суду.
При вирішенні даного спору суд також враховує, що відповідач ТОВ «Гетьманське», заперечуючи проти розірвання договору оренди землі та одночасно наполягаючи на відсутності у нього обов`язку сплачувати орендну плату, не пропонує жодних шляхів врегулювання ситуації, не обґрунтовує можливості чи строків поновлення платежів, не подає будь-якого реалістичного плану подальшого користування спірною земельною ділянкою. Така пасивна позиція не лише позбавляє позивача права на отримання доходу з належного йому об`єкта приватної власності, але й призводить до залишення земельної ділянки в стані господарської ізоляції на невизначений час, коли власник позбавлений реальної можливості як самостійно її використовувати, так і передати в оренду іншому добросовісному користувачу.
Такий стан речей є неприпустимим як з точки зору охорони прав орендодавця, так і з огляду на суспільно значущу потребу у стабільному сільськогосподарському виробництві в умовах воєнного стану, коли збереження та ефективне використання земельного фонду країни набуває особливої ваги для забезпечення продовольчої безпеки держави. Крім того, відповідно до засад земельного законодавства, земля як об`єкт особливого правового режиму повинна використовуватись раціонально та відповідно до її цільового призначення. Тривале утримання земельної ділянки у невизначеному правовому стані без її обробітку суперечить публічному інтересу та створює ризик поступової деградації ґрунтів, втрати їх родючості, засмічення бур`янами й зниження якісних характеристик, що унеможливлює ефективне сільськогосподарське використання у подальшому.
Таким чином, враховуючи невиконання відповідачем зобов`язань стосовно виплати орендної плати за землю, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 12467,86 грн (за 2023 рік – 6233,93 грн, за 2024 рік – 6233,93 грн) орендної плати за 2023-2024 роки.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З урахуванням положень статті 625 ЦК України, у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошового зобов`язання по сплаті позивачці орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером 7421482400:03:000:0385 з відповідача підлягають стягненню інфляційні нарахування за 2023-2024 роки у розмірі 1183,27 грн.
Отже, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивачки в частині стягнення орендної плати за 2023-2024 роки підлягають задоволенню.
Відтак, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди землі з підстав, що передбачені п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України. Одночасно, слід припинити речове право – право оренди земельної ділянки, яке зареєстроване за ТОВ «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТИЗА ЯКОСТІ».
Що стосується вимоги позивачки про стягнення орендної плати за 2025 рік, суд зазначає, що вказана вимога є передчасною. Відповідно до умов додаткової угоди № б/н від 06.12.2021 до спірного договору оренди землі №128 від 01.04.2015 орендна плата в обумовленому сторонами розмірі сплачується один раз на рік і сплачується протягом року, але не пізніше 31 грудня поточного року. Станом на день подачі позову до суду, відповідач не порушив право позивачки на отримання орендної сплати за 2025 рік, оскільки, відповідно до умов договору, орендна плата за 2025 рік повинна бути виплачена не пізніше 31 грудня 2025 року.
У зв`язку з наведеним вище, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог позивачки в частині стягнення орендної плати з відповідача за 2025 рік без задоволення.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволені частково, а тому сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у розмірі 1695,76 грн.
На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України, статтями 526, 598, 626, 629, 651 Цивільного кодексу України, статтями 10, 12, 81, 141, 259, 263-265, 268, 272, 280-284, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське», за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Товариства з обмеженою відповідальністю «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТИЗА ЯКОСТІ», про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі, задовольнити частково.
Розірвати договір оренди землі № 128 від 01.04.2015 та додаткову угоду до договору б/н від 06 грудня 2021 року, яка є його невід`ємною частиною, укладені між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,0456 га, з кадастровим номером 7421482400:03:000:0385 та припинити речове право на земельну ділянку з кадастровим номером 7421482400:03:000:0385, а саме право оренди земельної ділянки, номер запису про інше речове право № 10013411.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» на користь ОСОБА_1 орендну плату за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 7421482400:03:000:0385, площею 3,0456 га, за 2023 та 2024 роки у розмірі 12467,86 грн та інфляційні нарахування за 2023-2024 роки у розмірі 1183,27 грн.
Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1695,76 грн.
В решті позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено і підписано 09.01.2026.

Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 ).
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» (вул. ім. В. Ющенка, 61, м. Батурин Ніжинського району Чернігівської області, 16512, код ЄДРПОУ 41105190).
Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «НАУКА-НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТИЗА ЯКОСТІ» (код ЄДРПОУ 32559667), юридична адреса: 53280, Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Придніпровське, вул. Високовольтна, 34). 

Суддя А. О. Бойко