П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 523/18218/25	

Перша інстанція суддя Малиновський О.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Яковлєва О.В.,
суддів Крусяна А.В., Шевчук О.А.,
при секретарі Ісмієвій А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2025 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Управлінню патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення постанову серії ЕНА № 5528883 від 20 серпня 2025 року.
Рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.
Не погоджуючись з вказаним рішеннями позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про залишення без задоволення позовних вимог, з підстави подання позивачем позову до неналежного відповідача, оскільки Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції є належним відповідачем у даній справі.
Крім того, апелянт наголошує, що встановлення належного відповідача є обов`язком суду першої інстанції.
З іншого боку, апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано його доводів про протиправність оскаржуваної постанови, зокрема щодо того, що патрульними поліцейськими, в порушення вимог КУпАП, не складено протокол у справі про адміністративне правопорушення та розглянуто справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення. 
В свою чергу, відповідачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, судова колегія приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення - скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що поліцейською 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Михайловою Е.Б. 20 серпня 2025 року складено відносно ОСОБА_1 постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕНА № 5528883, якою до останнього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу, розміром 1700,00 грн, відповідно до положень ч. 4 ст. 122 КУпАП.
Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 20 серпня 2025 року об 12:34 год, керуючи транспортним засобом «Skoda Octavia», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вулиці Чорноморського козацтва в м. Одесі зі швидкістю 120 км/год, де дозволено рух зі швидкістю 50 км/годину, чим перевищив максимальне обмеження швидкості руху на 70 км/год, порушивши п.п. 12.4 ПДР.
Зі змісту постанови також вбачається, що швидкість руху автомобіля вимірювалась приладом TruCam ТС000524, а також вбачається наявність відеозаписів з ПВР № 471575, № 471659.
Не погоджуючись з фактом притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про відмову у задоволені позову, так як позивачем заявлено свої вимоги до неналежного відповідача, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 2 ст. 41 ЗУ «Про дорожній рух», порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 1.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року, вони встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Згідно ч. 4 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину,- тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, частина друга статті 44-3, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.
Крім того, згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-8 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5528883 від 20 серпня 2025 року.
Зазначеною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 122 КУпАП.
В даному випадку, поліцейськими встановлено, що позивач керував транспортним засобом та перевищив встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.
Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
В даному випадку, залишаючи без задоволення позовні вимоги у даній справі, судом першої інстанції зроблено висновок про те, що Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції не є належним відповідачем у даній справі.
При цьому, у якості належного відповідача судом першої інстанції визначено Департамент патрульної поліції.
Між тим, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Згідно ч. 4 ст. 48 КАС України, якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
Згідно ч. 7 ст. 48 КАС України, заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
В даному випадку, з аналізу зазначених норм процесуального права вбачається, що обов`язком суду першої інстанції є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.
Крім того, суд першої інстанції, якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, може самостійно залучити цю особу як другого відповідача.
Між тим, як вбачається із зібраних матеріалів справи, питання заміни відповідача на належного (отримання згоди позивача), судом першої інстанції не вирішувалось.
Аналогічним чином, судом першої інстанції не вирішувалось питання залучення Департаменту патрульної поліції у якості другого відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з підстав неналежності відповідача, без вирішення питання про заміну відповідача та питання про залучення належного відповідача, порушено положення ст. 48 КАС України.
З іншого боку, колегія суддів зазначає, що Положення про Департамент патрульної поліції затверджено наказом Національної поліції України від 06 листопада 2015 року № 73.
Згідно абз. 2 пп. 41 п. 1 Розділу ІІІ Положення про Департамент патрульної поліції, територіальні (відокремлені) підрозділи Департаменту беруть участь у судових справах в порядку самопредставництва через своїх начальників, а також уповноважених працівників підрозділів правового забезпечення територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, як територіальний (відокремлений) підрозділ Департаменту патрульної поліції, є належним відповідачем у даній справі.
Вказаний висновок колегії суддів є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.
В свою чергу, надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно ч. 3 ст. 79 КАС України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Тобто, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції у межах розгляду даної справи мало обов`язок щодо доведення правомірності своєї постанови та мало подати суду всі наявні у нього докази разом із відзивом на позовну заяву.
В свою чергу, як вбачається із зібраних матеріалів у справі, до ухвалення рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2025 року, відзиву Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на позовну заяву до суду не надходило.
При цьому, відповідний відзив надійшов на адресу Пересипського районного суду м. Одеси лише 08 жовтня 2025 року.
Між тим, колегія суддів враховує, що згідно п. 8 ч. 9 ст. 171 КАС України, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються, зокрема строк для подання відповідачем відзиву на позов.
В даному випадку, ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2025 року, якою відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи на 29 вересня 2025 року, не встановлено строку для подання відповідачем відзиву на позов, що є порушенням зазначених вимог КАС України.
При цьому, колегія суддів зазначає, що копію ухвали Пересипського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2025 року отримано відповідачем 22 вересня 2025 року.
В свою чергу, відзив на позовну заяву направлено відповідачем поштою на адресу Пересипського районного суду м. Одеси 25 вересня 2025 року.
Тобто, у межах розгляду даної справи у суді першої інстанції, Управлінням патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції не допущено процесуальної бездіяльності та завчасно, до призначеної дати судового засідання, направлено до суду першої інстанції відзив та додані до нього докази.
Між тим, згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи викладене, а також необхідність дотримання принципу офіційного з`ясування обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне дослідити викладені у поданому відзиві на позовну заяву доводи суб`єкта владних повноважень та додані до нього докази.
Крім того, колегія суддів враховує, що вимог п. 2 ч. 4 ст. 162 КАС України до відзиву на позовну заяву відповідачем додано докази надсилання його копії позивачу та останній особисто ознайомлений з матеріалами адміністративної справи у приміщенні апеляційного суду.
Між тим, щодо суті вчиненого позивачем правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

В даному випадку, факт руху дорогою загального користування у межах населеного пункту автомобіля позивача зі швидкістю, що перевищує дозволену на 70 км/год, встановлено поліцейськими за допомогою лазерного вимірювача швидкості TRUCAM ТС000524.
Згідно наданих до суду доказів вбачається, що зазначеним приладом чітко зафіксовано автомобіль позивача, його номерний знак, а також його поточну швидкість. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що використання технічних приладів та технічних засобів з виявлення та/або фіксації правопорушень, яким є лазерний вимірювач швидкості TRUCAM, узгоджується з приписами ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію».
В свою чергу, доводи позивача про те, що він не погоджується з показами лазерного вимірювача швидкості TRUCAM ТС000524, за умови наявності свідоцтва про повірку лазерного вимірювача швидкості TRUCAM ТС000524, не приймають колегією суддів, як необґрунтовані.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доведеним факт вчинення позивачем спірного правопорушення на підставі проведених поліцейськими вимірів швидкості автомобіля за допомогою лазерного вимірювача швидкості TRUCAM.
З іншого боку, позивач не заперечує факту своєї участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки його транспортного засобу.
Крім того, з наданих відеозаписів з портативних відеореєстраторів вбачається, що поліцейською, яка здійснювала розгляд справи про адміністративне правопорушення, роз`яснено права позивачу, визначені КУпАП.
При цьому, до завершення розгляду справи про адміністративне правопорушення та отримання копії оскаржуваної постанови, позивачем не заявлялось клопотань.
Між тим, колегія суддів зазначає, що правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 122 КУпАП, відноситься до правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.
В свою чергу, згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
Згідно ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу.
Згідно ч. 6 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Тобто, внаслідок виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейським правомірно винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення відповідного правопорушення, без складання протоколу.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування оскаржуваної постанови.
При цьому, щодо заяви позивача від 21 січня 2026 року, в якій позивач зазначає, що він не отримував копії відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно ч. 5 ст. 304 КАС України, до відзиву на апеляційну скаргу додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Згідно ч. 1 ст. 269 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).
В даному випадку, в порушення зазначених вимог КАС України, суб`єктом владних повноважень не надано до суду доказів надсилання (надання) копії відзиву на апеляційну скаргу та доданих до нього документів позивачу.
В свою чергу, за умови завчасного ознайомлення позивача з матеріалами адміністративної справи та зазначеним відзивом в приміщенні суду, враховуючи категорію даної адміністративної справи та вже зібрані в матеріалах справи докази, колегія суддів зазначає, що відповідне порушення суб`єкта владних повноважень не впливає на результат розгляду даної справи.

Між тим, враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права при розгляді даної справи, колегія суддів вважає скасувати оскаржуване рішення та прийняти у справі нове рішення, яким залишити без задоволення позовні вимоги у даній справі.
Керуючись ст.ст. 286, 308, 310, 315, 317 КАС України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Скасувати рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2025 року, прийнявши у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
Судді	  	А.В. Крусян   О.А. Шевчук