Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2026 року Справа№200/5782/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Черкаській області), надісланий через підсистему ЄІСТС «Електронний суд» 31 липня 2025 року, в якому позивач просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Черкаській області від 19 травня 2025 року № 050130002358;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Черкаській повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 травня 2025 року про призначення пенсії за віком за нормами ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до його трудового стажу:
період роботи з 25 липня 1980 року по 08 жовтня 1991 року;
період навчання з 01 вересня 1977 року по 22 липня 1980 року.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.
05 серпня 2025 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановив строк для подання відзиву на позовну заяву; витребував докази у відповідача та у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі учасники справи повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі – КАС).
Відповідно до ч. 1 ст. 262 КАС розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження у випадках, визначених ст. 263 цього Кодексу, розпочинається через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС).
Як на час прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі, так і на час розгляду справи по суті триває широкомасштабна збройна агресія російської федерації проти України, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».
Указом Президента України від 20 жовтня 2025 року № 793/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 21 жовтня 2025 року № 4643-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 05 листопада 2025 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 11 травня 2025 року через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України звернувся з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058).
19 травня 2025 року ГУ ПФУ в Черкаській області прийняло рішення, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу.
При цьому пенсійний орган не зарахував позивачеві до страхового стажу період навчання з 01 вересня 1977 року по 22 липня 1980 року та період роботи з 25 липня 1980 року по 08 жовтня 1991 року, обґрунтувавши це тим, що трудова книжка не відповідає вимогам, визначеним Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників.
Вважаючи рішення пенсійного органу протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Позивач доводив, що на день звернення за призначенням пенсії набув необхідний страховий стаж, що підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом про стаж.
Зауважив, що відповідальність за заповнення трудової книжки покладається на підприємство, установу, організацію, а певні недоліки в заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи до стажу. Також зазначив, що пенсійний орган наділений повноваженнями вимагати від підприємств, установ, організацій дооформлення документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Просив задовольнити позов.
Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву; доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та способом, що визначені законодавством.
Зазначив, що ГУ ПФУ в Черкаській області прийняло рішення від 19 травня 2025 року № 050130002358, яким відмовило позивачу у призначені пенсії за віком.
Відповідач покликався на норми ст. 26 Закону № 1058 і вказував на те, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року; у разі відсутності, починаючи з 01 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого ч. 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року – не менше 30 років.
Зазначив, що відповідно до ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідач покликався на норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої ДК по праці і соціальним питанням СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (далі – Інструкція № 162), і зазначив, що до страхового стажу позивача на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 не зараховано:
період навчання з 01 вересня 1977 року по 22 липня 1980 року, оскільки відсутній номер і дата видачі диплому;
період роботи з 25 липня 1980 року по 08 жовтня 1991 року, оскільки записи в документі розмиті, відтиски печаток при звільненні не ідентифікуються.
Як наслідок, ГУ ПФУ в Черкаській області відмовило позивачеві у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058 через відсутність необхідного страхового стажу.
Також відповідач наполягав на тому, що призначення пенсіє є його дискреційними повноваженнями, в які суд не може втручатися.
Просив відмовити в позові.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.
На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .
З 21 серпня 2002 року місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (ідентифікаційний код 21366538) зареєстроване як юридична особа, у спірних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень та адміністративним органом.
11 травня 2025 року через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України ОСОБА_1 звернувся з заявою про призначення пенсії за віком.
Надані ГУ ПФУ в Черкаській області та ГУ ПФУ в Донецькій області матеріали пенсійної справи позивача свідчать, що разом з заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 подав: 
заяву довільної форми від 11 травня 2025 року, якою просив призначити пенсію з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 – 60 років) згідно з Законом України від 20 березня 2023 року № 2981-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо призначення пенсії особам, які проживають на тимчасово окупованій території або на території, де ведуться бойові дії» (далі – Закон № 2981), вказавши, що з порядком призначення пенсій з 24 червня 2022 року ознайомлений і не має жодних заперечень;
заяву довільної форми від 11 травня 2025 року, якою повідомив про те, що ніяких виплат від країни агресора росії не отримує; пенсійні органи російської федерації пенсію йому не виплачують;
заяву довільної форми від 11 травня 2025 року, якою просив призначити пенсію відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 299 «Про деякі особливості виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі – Постанова КМУ № 299), повідомивши, що перебуває в окупації у м. Авдіївка Донецької області;
військовий квиток серії НОМЕР_4 ;
трудову книжку серії НОМЕР_1 ;
анкету-опитування.
Докази, які б свідчили, що разом з заявою про призначення пенсії позивач подавав будь-які інші документи, суду не надані.
За принципом екстериторіальності для розгляду заяви ОСОБА_1 від 11 травня 2025 року був визначений структурний підрозділ ГУ ПФУ в Черкаській області.
19 травня 2025 року за наслідками розгляду заяви позивача та поданих ним документів, а також з урахуванням Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), сформованих станом на 12 травня 2025 року, ГУ ПФУ в Черкаській області прийняло рішення № 050130002358, яким відмовило в призначенні пенсії за віком згідно зі ст. 26 Закону № 1058.
Відмовляючи в призначенні пенсії, пенсійний орган виходив з такого:
заявник – ОСОБА_1 ;
шифр та вид пенсії – пенсія за віком;
умови призначення – Закон № 1058;
дата народження, стать – ІНФОРМАЦІЯ_3 , чоловік;
дата звернення, вік, ознака роботи – 11 травня 2025 року, 62 роки 10 місяців 18 днів, не працює;
адреса: АДРЕСА_2 ;
пенсійний вік, визначений ст. 26 Закону № 1058, – 63 роки;
необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону № 1058, – 22 роки;
страховий стаж заявника – 23 роки 06 місяців 20 днів;
згідно з записами трудової книжки від 28 червня 1980 року серії НОМЕР_1 до страхового стажу не зараховано:
період навчання з 01 вересня 1977 року по 22 липня 1980 року, оскільки відсутній номер та дата видачі диплому;
період роботи з 25 липня 1980 року по 08 жовтня 1991 року, оскільки записи в документі розмиті, відтиски печаток при звільненні не ідентифікуються;
період роботи з 01 жовтня 2001 року по 05 лютого 2002 року, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) відсутні дані про трудові відносини за цей період; стаж зараховано частково з 01 січня 2002 року по 02 лютого 2002 року.
Відповідно до п. 1.7 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, (далі – Порядок № 22-1) звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не р а н і ш е, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Заявнику роз`яснено, що відповідно до ст. 105 Закону № 1058 він має право оскаржити це рішення до Пенсійного фонду України або в судовому порядку.
Як свідчить розрахунок стажу (форма РС-право), при вирішенні питання щодо наявності у позивача права на пенсію ГУ ПФУ в Черкаській області зарахувало до його страхового стажу такі періоди:
з 15 травня 1981 року по 25 квітня 1983 року – військова служба – 01 рік 11 місяців 11 днів;
з 08 жовтня 1991 року по 21 жовтня 1994 року – 03 роки 00 місяців 14 днів;
з 24 жовтня 1994 року по 04 червня 1997 року – 02 роки 07 місяців 11 днів;
з 03 липня 1997 року по 17 вересня 1997 року – 00 років 02 місяці 15 днів;
з 22 вересня 1997 року по 12 березня 1999 року – 01 рік 05 місяців 21 день;
з 13 березня 1999 року по 24 квітня 2000 року – 01 рік 01 місяць 12 днів;
з 25 квітня 2000 року по 23 травня 2001 року – 01 рік 00 місяців 29 днів;
з 01 січня 2002 року по 31 січня 2002 року – 00 років 01 місяць 00 днів;
з 01 лютого 2002 року по 20 лютого 2002 року – 00 років 00 місяців 20 днів;
з 01 березня 2002 року по 31 грудня 2003 року – 01 рік 10 місяців 00 днів;
з 01 квітня 2004 року по 31 жовтня 2006 року – 02 роки 10 місяців 00 днів;
з 02 листопада 2006 року по 31 березня 2013 року – 06 років 04 місяці 07 днів;
з 01 травня 2013 року по 28 травня 2013 року – 00 років 01 місяць 00 днів;
з 10 червня 2013 року по 31 березня 2014 року – 00 років 10 місяців 00 днів;
всього – 23 роки 06 місяців 20 днів.
З приводу періодів роботи (навчання), на зарахування яких до страхового стажу, претендує позивач, суд встановив такі обставини.
Період з 01 вересня 1977 року по 22 липня 1980 року.
Трудова книжка серії НОМЕР_1 містить такі записи:
Запис 1 – з 01 вересня 1977 року по 22 липня 1980 року ОСОБА_1 навчався в професійно-технічному училищі № 35; запис внесений на підставі диплому (без зазначення його дати і номера).
[…]
Позивач надав суду диплом серії НОМЕР_5 , виданий 23 липня 1980 року, реєстраційний номер № 295, згідно з яким 01 вересня 1977 року ОСОБА_1 вступив і 22 липня 1980 року закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища № 35 м. Горлівка Донецької області за професією «слюсар-ремонтник» і здобув загальну середню освіту; рішенням екзаменаційної комісії йому присвоєна кваліфікація слюсаря-ремонтника 3 розряду.
Як свідчить розрахунок стажу (форма РС-право), ГУ ПФУ в Черкаській області не зарахувало позивачеві період з 01 вересня 1977 року по 22 липня 1980 року до страхового стажу.
Періоди роботи з 25 липня 1980 року по 08 жовтня 1991 року.
Період з 25 липня 1980 року по 05 травня 1981 року.
Трудова книжка серії НОМЕР_1 містить такі записи:
[…]
Запис 2 – 25 липня 1980 року на підставі наказу від 25 липня 1980 року № 1313 позивач прийнятий на роботу в механічний цех № 1 слюсарем ремонтником 3 с/х.
Запису 2 передує штамп підприємства, проте найменування підприємства неможливо встановити через те, що штамп розмитий.
Запис 3 – 05 травня 1981 року на підставі наказу від 07 травня 1981 року № 662 звільнений у зв`язку з призовом в армію згідно з п. 3 ст. 36 Кодексу законів про працю УРСР.
Запис 3 внесений начальником відділу кадрів, засвідчений його підписом і скріплений печаткою, зміст якої неможливо встановити через те, що вона розмита.
[…]
Як свідчить розрахунок стажу (форма РС-право), ГУ ПФУ в Черкаській області не зарахувало позивачеві період з 25 липня 1980 року по 05 травня 1981 року до страхового стажу.
Докази, які б свідчили, що в період з 06 травня 1981 року по 14 травня 1981 року позивач працював, навчався, проходив військову службу тощо, тобто займався будь-якою діяльністю, що підлягає зарахуванню до страхового (трудового) стажу, суду не надані.
Період з 15 травня 1981 року по 25 квітня 1983 року.
Трудова книжка серії НОМЕР_1 містить такі записи:
[…]
Запис 4 – з 15 травня 1981 року по 25 квітня 1983 року – служба в радянській армії, запис внесений на підставі військового квитка серії НОМЕР_4 .
[…]
Військовий квиток серії НОМЕР_4 містить записи про те, що 15 травня 1981 року ОСОБА_1 був призваний на дійсну військову службу, з якої звільнений (демобілізований) 25 квітня 1983 року.
Як свідчить розрахунок стажу (форма РС-право), ГУ ПФУ в Черкаській області зарахувало позивачеві період військової служби з 15 травня 1981 року по 25 квітня 1983 року до страхового стажу.
Докази, які б свідчили, що в період з 26 квітня 1983 року по 04 липня 1983 року позивач працював, навчався, проходив військову службу тощо, тобто займався будь-якою діяльністю, що підлягає зарахуванню до страхового (трудового) стажу, суду не надані.
Період з 05 липня 1983 року по 23 серпня 1984 року.
Трудова книжка серії НОМЕР_1 містить такі записи:
[…]
Запис 5 – 05 липня 1983 року позивач прийнятий учнем забійника підземного; запис 5 містить інформацію про дату і номер наказу про прийом на роботу, однак їх неможливо встановити через те, що відомості розмиті; запису 5 передує інформація про найменування підприємства, яку неможливо встановити з тієї самої причини.
Запис 6 – 29 листопада 1983 року на підставі наказу від 13 грудня 1983 року № 784/к переведений підземним забійником 4 розряду.
Запис 7 – 05 січня 1984 року на підставі наказу від 13 січня 1984 року № 24/к переведений підземним учнем гірничого робочого очисного забою.
Запис 8 – 03 лютого 1984 року на підставі наказу від 15 лютого 1984 року № 90/к переведений підземним гірничим робочим очисного забою 5 розряду.
Запис 9 – 23 серпня 1984 року на підставі наказу від 21 серпня 1984 року № 617/к звільнений за власним бажанням (у зв`язку з вступом до навчального закладу).
Запис про звільнення внесений інспектором відділу кадрів, засвідчений його підписом і печаткою підприємства, написи на якій неможливо встановити через те, що вони розмиті.
[…]
Позивач надав суду свідоцтво № 786, видане 29 листопада 1983 року, згідно з яким з 02 серпня 1983 року по 29 листопада 1983 року ОСОБА_1 навчався за професією забійника на відбійному молотку з відривом від роботи в УКК виробничого об`єднання «Артемвугілля»; рішенням кваліфікаційної комісії від 29 листопада 1983 року (протокол № 43) йому установлений 6 тарифно-кваліфікаційний розряд за професією забійник на відбійному молотку.
Також позивач надав суду дублікат свідоцтва № 147, виданий 31 травня 2013 року, відповідно до якого з 05 січня 1984 року по 03 лютого 1984 року ОСОБА_1 навчався в Калінінській філії УКК виробничого об`єднання «Артемвугілля» та здобув професію гірничого робочого очисного забою; рішенням державної кваліфікаційної комісії від 03 лютого 1984 року (протокол № 6) йому присвоєна кваліфікація гірничого робочого очисного забою та встановлений 5 тарифно-кваліфікаційний розряд.
Як свідчить розрахунок стажу (форма РС-право), ГУ ПФУ в Черкаській області не зарахувало позивачеві до страхового стажу період з 05 липня 1983 року по 23 серпня 1984 року.
Докази, які б свідчили, що в період з 24 серпня 1984 року по 17 вересня року позивач працював, навчався, проходив військову службу тощо, тобто займався будь-якою діяльністю, що підлягає зарахуванню до страхового (трудового) стажу, суду не надані.
Період з 18 вересня 1984 року по 29 серпня 1988 року.
Трудова книжка серії НОМЕР_1 містить такі записи:
[…]
Запис 10 – 18 вересня 1984 року на підставі наказу від 21 вересня 1984 року № 82к позивач прийнятий учнем монтажника.
Запису 10 передує штамп підприємства, найменування якого неможливо встановити через те, що штамп розмитий.
Запис 11 – 17 жовтня 1984 року на підставі наказу від 25 жовтня 1984 року № 95к переведений монтажником 3 розряду.
Запис 12 – 05 червня 1987 року на підставі наказу від 04 червня 1987 року № 247к переведений учнем 1-го помічника бурильника механічного буріння на рудну дільницю з повним робочим днем в польових умовах.
Запис 13 – 02 липня 1987 року на підставі наказу від 23 липня 1987 року № 273к переведений помічником машиніста бурової установки 4 розряду.
Запис 14 – 01 липня 1987 року на підставі наказу від 29 травня 1987 року № 248пр у зв`язку з введенням нових тарифних ставок присвоєна кваліфікація помічника машиніста бурової установки 4 розряду.
Запис 15 – 29 серпня 1988 року на підставі наказу від 29 серпня 1988 року № 108к звільнений за власним бажанням за ст. 38 Кодексу законів про працю УРСР.
Запис про звільнення внесений начальником відділу кадрів, засвідчений його підписом та печаткою підприємства, зміст якої неможливо встановити через те, що вона розмита.
[…]
Позивач надав суду дублікат свідоцтва № 300-87 Горлівської геологорозвідувальної експедиції, згідно з яким ОСОБА_1 в 1987 році без відриву від виробництва вивчив курс «Техніка і технологія буріння свердловин»; рішенням екзаменаційної комісії від 02 липня 1987 року (протокол № 6) йому присвоєна кваліфікація «Помічник машиніста бурильної установки» 4 розряду.
Як свідчить розрахунок стажу (форма РС-право), ГУ ПФУ в Черкаській області не зарахувало позивачеві період з 18 вересня 1984 року по 29 серпня 1988 року до страхового стажу.
Докази, які б свідчили, що в період з 30 серпня 1988 року по 13 вересня 1988 року позивач працював, навчався, проходив військову службу тощо, тобто займався будь-якою діяльністю, що підлягає зарахуванню до страхового (трудового) стажу, суду не надані.
Період з 14 вересня 1988 року по 20 листопада 1989 року.
Трудова книжка серії НОМЕР_1 містить такі записи:
[…]
Запис 16 – 14 вересня 1988 року на підставі наказу від 14 вересня 1988 року № 170-к позивач прийнятий вантажником БПО виробничого геологічного об`єднання «Ленанафтогазгеологія», Чаро-Токкінська НГРЕ, район Крайньої Півночі.
Запис 17 – 01 червня 1989 року на підставі наказу від 01 червня 1989 року № 105к переведений машиністом бурової установки 4 розряду.
Запис 18 – 20 листопада 1989 року на підставі наказу від 20 листопада 1989 року № 225к звільнений за переведенням на підставі ч. 5 ст. 29 Кодексу законів про працю РСФСР.
Запис про звільнення внесений інженером відділу кадрів, засвідчений його підписом і печаткою підприємства, найменування якого неможливо встановити через те, що печатка розмита.
[…]
Як свідчить розрахунок стажу (форма РС-право), ГУ ПФУ в Черкаській області не зарахувало позивачеві до страхового стажу період з 14 вересня 1988 року по 20 листопада 1989 року.
Період з 21 листопада 1989 року по 25 вересня 1991 року.
Трудова книжка серії НОМЕР_1 містить такі записи:
[…]
Запис 19 – 21 листопада 1989 року на підставі наказу від 10 листопада 1989 року № 19 прийнятий на роботу в Торгінську ППЧ-88 пожарним бійцем.
Запис 20 – 25 вересня 1991 року на підставі наказу від 24 вересня 1991 року № 12 звільнений за ст. 38 Кодексу законів про працю РСФСР за власним бажанням.
Запис про звільнення внесений начальником ППЧ, засвідчений його підписом і печаткою частини.
[…]
Як свідчить розрахунок стажу (форма РС-право), ГУ ПФУ в Черкаській області не зарахувало позивачеві до страхового стажу період з 21 листопада 1989 року по 25 вересня 1991 року.
Докази, які б свідчили, що в період з 26 вересня 1991 року по 07 жовтня 1991 року позивач працював, навчався, проходив військову службу тощо, тобто займався будь-якою діяльністю, що підлягає зарахуванню до страхового (трудового) стажу, суду не надані.
Період роботи з 08 жовтня 1991 року по 21 жовтня 1994 року зарахований до страхового стажу позивача, про що свідчить розрахунок стажу (форма РС-право).
Період з 01 жовтня 2001 року по 05 лютого 2002 року.
Трудова книжка серії НОМЕР_1 містить такі записи:
[…]
Запис 32 – 01 жовтня 2001 року на підставі наказу від 28 вересня 2001 року № 10к позивач був прийнятий до приватного підприємства «Гранітний двір» на посаду заступника директора з виробничої частини.
Запис 33 – 05 лютого 2002 року на підставі наказу від 05 лютого 2002 року № 12к звільнений за ст. 38 Кодексу законів про працю України (за власним бажанням).
[…]
Індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) містять інформації про страховий стаж позивача починаючи з січня 1999 року.
Зокрема, в системі персоніфікованого обліку наявна інформація про суму заробітку для нарахування пенсії, кількість днів трудових відносин та позначки про сплату страхових внесків за період роботи ОСОБА_1 в приватному підприємстві «Гранітний двір» (ідентифікаційний код 31446262) за 31 день січня 2002 року та 02 дні лютого 2002 року.
Як свідчить розрахунок стажу (форма РС-право), ГУ ПФУ в Черкаській області зарахувало позивачеві до страхового стажу періоди з 01 січня 2002 року по 31 січня 2002 року та з 01 лютого 2002 року по 20 лютого 2002 року; період з 01 жовтня 2001 року по 31 грудня 2001 року до страхового стажу не зарахований.
Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначає Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058).
На час звернення позивача з заявою про призначення пенсії, тобто станом на 11 травня 2025 року, Закон № 1058 діяв в редакції від 04 квітня 2025 року.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій […] із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку […] і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, […].
Умови призначення пенсії за віком визначені ст. 26 Закону № 1058.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
[…]
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року – не менше 29 років;
[…].
Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону № 1058 у разі відсутності, починаючи з 01 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого ч. 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:
[…]
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року – від 22 до 32 років;
[…].
Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону № 1058 у разі відсутності, починаючи з 01 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого ч. ч. 1-3 цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного ч. ч. 1-3 цієї статті на дату досягнення відповідного віку.
Наявність страхового стажу, передбаченого ч. ч. 1-3 цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Порядок звернення за призначенням пенсії визначає ст. 44 Закону № 1058.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058 призначення […] пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням […] пенсії здійснюється шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення […] пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Строки призначення пенсії визначені ст. 45 Закону № 1058.
Згідно з абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Ч. 5 ст. 45 Закону № 1058 визначено, що документи про призначення […] пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення […] або про відмову в призначенні […] пенсії.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
При цьому 20 березня 2023 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2981-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо призначення пенсій особам, які проживають на тимчасово окупованій території або на території, на якій ведуться бойові дії» (далі – Закон № 2981), який набрав чинності 15 квітня 2023 року.
На підставі розділу І Закону № 2981 п. 14-6 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 доповнений пп. 14-6.2 такого змісту:
«14-6.2. Тимчасово, у період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, для осіб, які проживають/проживали на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, та/або на тимчасово окупованій російською федерацією території України, у разі якщо звернення за призначенням пенсії відбулося в період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, за умови що передбачений ч. 1 ст. 45 цього Закону строк звернення за призначенням відповідної пенсії не сплив станом на 24 лютого 2022 року, пенсія призначається:
за віком – з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку;
[…].
Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії особам, зазначеним в абз. 1 цього підпункту, визначається з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, з якого призначено пенсію.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, та тимчасово окупованих російською федерацією територій України формується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Термін «тимчасово окупована російською федерацією територія України» для цілей цього підпункту вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».».
П. 2 розділу ІІ Закону № 2981 установлено, що особам, які проживають/проживали на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, та/або на тимчасово окупованій російською федерацією території України та яким у період з 24 лютого 2022 року до набрання чинності цим Законом, крім тих осіб, у яких строк звернення за призначенням відповідної пенсії сплив станом на 24 лютого 2022 року, пенсію призначено з дня звернення, за їх бажанням пенсія обчислюється з урахуванням положень пп. 14-6.2 п. 14-6 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В пояснювальній записці до проекту Закону України «Про внесення зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо призначення пенсії особам, які проживають на тимчасово окупованій території або на території, де ведуться бойові дії», обґрунтовуючи необхідність прийняття законопроекту, суб`єкт законодавчої ініціативи, з-поміж іншого, вказав таке:
«[…] у різний період після повномасштабного вторгнення окупованими були близько 20 відсотків території України, а сотні тисяч громадян України опинились в окупації.
Однією з гострих проблем для осіб, які досягли пенсійного віку або стали особами з інвалідністю, та які опинились в окупації, є призначення та отримання пенсійних виплат.
Проблема полягає в тому, що особи, які досягли пенсійного віку або стали особами з інвалідністю та проживають на тимчасово окупованій території або на території, де ведуться бойові дії, з незалежних від них причин не можуть безпосередньо звернутись до органів Пенсійного фонду України у зв`язку із тимчасовою неможливістю здійснювати свої повноваження такими органами на тимчасово окупованих територіях, а через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України можливості подати заяву та підтверджуючі документи немає можливості у зв`язку із відсутністю на окупованих територіях інтернет-зв`язку та українського мобільного зв`язку.
Таким чином, зазначені особи з об`єктивних причин позбавлені можливості звернутись за призначенням пенсії у встановленому станом на даний час порядку.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист.
Чинним станом на даний час пенсійним законодавством передбачено, що пенсія за віком та по інвалідності призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку (встановлення інвалідності), якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку (ст. 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Незважаючи на поважність причини пропуску 3-місячного терміну за призначенням пенсії, органи Пенсійного фонду України відмовляють у призначенні пенсії з дня, наступного за днем досягнення пенсійного віку, оскільки чинне законодавство не містить переліку причин, які можуть вважатися поважними для пропуску відповідного строку на звернення.
Вказана ситуація призводить до того, що громадяни України, які проживають на тимчасово окупованих територіях, залишаються без засобів для існування та змушені звертатись до окупаційної влади для отримання фінансової допомоги.
З огляду на це, є необхідність у внесенні змін до чинного законодавства в частині надання можливості особам, які проживають на тимчасово окупованій території або на території, де ведуться бойові дії, під час дії воєнного стану та протягом трьох місяців з дня його припинення чи скасування, на призначення пенсії з дня досягнення пенсійного віку, незважаючи на пропуск передбаченого станом на даний час 3-місячного терміну на звернення за призначенням пенсії.
[…]».
Отже, Закон № 2981 спрямований на забезпечення соціальної захищеності громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території або на території, де ведуться бойові дії шляхом надання можливості для призначення пенсії з дня досягнення пенсійного віку незалежно від строку звернення за пенсією.
За визначенням, наведеним в п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян України та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі – Закон № 1207), тимчасово окупована російською федерацією територія України (тимчасово окупована територія) – це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.
Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону № 1207 датою початку тимчасової окупації російською федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року.
[…]
Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими російською федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією російської федерації) починаючи з 07 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх території, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.
Місто Макіївка Донецької області, в якому зареєстровано місце проживання позивача, включено до Переліку районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, затвердженого Указом Президента України від 07 лютого 2019 року № 32/2019.
Місто Авдіївка Донецької області, в якому фактично проживає позивач, в період з 24 лютого 2022 року по 28 лютого 2024 року було територією активних бойових дій, а з 29 лютого 2024 року є територією України, тимчасово окупованою російською федерацією, про що свідчить Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786.
Аналіз наведених вище правових норм зумовлює такі висновки:
- за умови наявності у позивача станом на 23 червня 2022 року, тобто на день досягнення 60-річного віку, не менше 29 років страхового стажу, право на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058 виникає у нього з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 24 червня 2022 року (ч. 1 ст. 26, п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058);
- при цьому в силу положень пп. 14-6.2 п. 14 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 та п. 2 розділу ІІ Закону № 2981, навіть звернувшись за призначенням пенсії 11 травня 2025 року, в період дії воєнного стану, позивач, як особа, яка зареєстрована і проживає на тимчасово окупованій російською федерацією території України, має право на призначення пенсії з дня, що настав за днем досягнення ним пенсійного віку, тобто з 24 червня 2022 року.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі – Порядок № 22-1).
На час звернення позивача з заявою про призначення пенсії Порядок № 22-1 діяв в редакції від 10 березня 2025 року.
При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі – Постанова правління ПФУ № 25-1).
Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
Відповідно до п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення, […] (Заява про призначення/перерахунок пенсії – додаток 1); […] подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі – орган, що призначає пенсію).
Заява про призначення, […] пенсії, […] може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі – вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням електронного підпису, […].
У разі подання заяви засобами Порталу Дія та за умови реалізації технічної можливості щодо її формування та подання, формування заяви здійснюється засобами Порталу Дія відповідно до відомостей, зазначених в додатках до цього Порядку. Відомості, необхідні для формування заяви, можуть бути отримані шляхом електронної інформаційної взаємодії з інформаційно-комунікаційними системами та публічними реєстрами органів державної влади.
[…]
Відповідно до п. 1.7 розділу І Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
П. 1.8 розділу І Порядку № 22-1 визначено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал або засобами Порталу Дія днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі або засобами Порталу Дія заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).
[…]
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених ч. 4 ст. 45 Закону № 1058.
[…]
Документи, необхідні для призначення пенсії, визначені розділом ІІ Порядку № 22-1.
Так, згідно з п. 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:
1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб – платників податків […], надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків;
2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок № 637). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі – персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 […] (далі – Положення № 10-1), а у разі необхідності – за формою згідно з додатком 3 до Положення № 10-1 (далі – індивідуальні відомості про застраховану особу).
[…];
3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення № 10-1).
За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 5).
[…];
4) відомості про місце проживання особи;
[…].
Відповідно до п. 2.9 розділу ІІ Порядку № 22-1 під час подання заяв, передбачених п. 1.1 розділу І […] цього Порядку, особою пред`являється паспорт громадянина України […].
В заявах зазначається інформація про місце проживання, для підтвердження якої особа може надати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.
[…]
Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.
[…]
Згідно з п. 2.23 розділу ІІ Порядку № 22-1 при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.
Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.
До заяви, поданої в електронній формі через вебпортал або засобами Порталу Дія, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає електронний підпис, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.
[…]
П. 2.28 розділу ІІ Порядку № 22-1 установлено, що інформація, що міститься в державних електронних інформаційних ресурсах, отримується шляхом електронної інформаційної взаємодії або направлення запитів до власників (розпорядників) зазначених відомостей.
Електронна інформаційна взаємодія здійснюється засобами системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів.
Приймання, оформлення і розгляд документів регламентовані нормами розділу ІV Порядку № 22-1.
Відповідно до абз. 1 п. 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Згідно з п. 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: ідентифікує заявника […]; надає інформацію щодо умов та порядку призначення […] пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 1058, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до п. п. 17-19 Порядку № 637. […]; з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). […]; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до п. 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.
Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
[…]
П. 4.7 розділу ІV Порядку № 22-1 установлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, […] пенсії […] із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. […].
Відповідно до п. 4.8 розділу ІV Порядку № 22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, […]. Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.
Документи, що надійшли у паперовій формі, обробляються, реєструються та зберігаються в органі, що призначає пенсію, […].
За правилами п. 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення, […] пенсії […] електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, […] для здійснення виплати пенсії.
[…]
Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття органом, що призначає пенсію, рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії, а у разі призначення пенсії за віком автоматично - не пізніше одного місяця з дня надходження повідомлення про обраний особою спосіб виплати пенсії.
Аналіз положень п. п. 1.1, 4.2, 4.3, 4.8, 4.10 Порядку № 22-1 зумовлює такі висновки:
- з заявою про призначення пенсії особа може звернутися до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду, через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб, (тобто сервісний центр) або подати відповідну заяву через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України або Портал Дія;
- при прийманні документів працівник сервісного центру територіального органу Пенсійного фонду, до якого звернувся заявник, вчиняє дії, передбачені п. 4.2 Порядку № 22-1;
- після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів, електронну пенсійну справу.
При цьому зміст норм, що містяться в п. 4.2 та 4.10 Порядку № 22-1, свідчить, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території.
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії;
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Висновки суду по суті позовних вимог.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям ГУ ПФУ в Черкаській області рішення від 19 травня 2025 року № 050130002358, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058.
Для вирішення публічно-правового спору, що виник між сторонами, суду належить перевірити додержання пенсійним органом вимог Закону України від 17 лютого 2022 року № 2073-ІХ «Про адміністративну процедуру» (далі – Закон № 2073), а прийняте ним рішення – на відповідність критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС.
Закон № 2073 регулює відносини органів виконавчої влади, […], їх посадових осіб, […], з фізичними […] особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів (ч. 1 ст. 1 цього Закону).
За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 2 Закону № 2073:
1) адміністративний орган – орган виконавчої влади, […] їх посадова особа, […], який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації;
2) адміністративна справа (далі – справа) – справа, що стосується публічно-правових відносин щодо забезпечення реалізації права, свободи чи законного інтересу особи та/або виконання нею визначених законом обов`язків, захисту її права, свободи чи законного інтересу, розгляд якої здійснюється адміністративним органом;
3) адміністративний акт – рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб);
4) адміністративне провадження – сукупність процедурних дій, що вчиняються адміністративним органом, і прийнятих процедурних рішень з розгляду та вирішення справи, що завершується прийняттям і, в необхідних випадках, виконанням адміністративного акта;
5) адміністративна процедура – визначений законом порядок розгляду та вирішення справи;
[…].
У спірних правовідносинах відповідач є адміністративним органом, а прийняте ним рішення – адміністративним актом.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 2073 адміністративна процедура має проводитись з додержанням таких принципів: 1) верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності; 2) рівність перед законом; 3) обґрунтованість; 4) безсторонність (неупередженість) адміністративного органу; 5) добросовісність і розсудливість; 6) пропорційність; 7) відкритість; 8) своєчасність і розумний строк; 9) ефективність; 10) презумпція правомірності дій та вимог особи; 11) офіційність; 12) гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні; 13) гарантування ефективних засобів правового захисту.
Щодо правомірності дій пенсійного органу при обчисленні стажу.
За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону № 1058:
застрахована особа – фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;
персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі – персоніфікований облік) – організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;
страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;
страхові внески – кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначає ст. 24 Закону № 1058.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За правилами, наведеними у ч. 4 ст. 24 Закону № 1058, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788) визначав порядок і умови зарахування стажу роботи до набрання чинності Законом № 1058.
Види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначає ст. 56 Закону № 1788.
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року; до 01 січня 2004 року трудовий стаж вимірювався періодом роботи і не був пов`язаний зі сплатою страхових внесків.
Підтвердження трудового і страхового стажу.
Згідно з ч. 1 ст. 48 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП) облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон № 2464).
Відповідно до ч. 3 ст. 48 КЗпП роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, […].
Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 48 КЗпП).
Порядок підтвердження стажу роботи визначає ст. 62 Закону № 1788, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок № 637).
Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
[…]
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
Відповідно до абз. 1 п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
04 червня 1998 року на виконання Указу Президента України від 04 травня 1998 року № 401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування» (далі – Постанова КМУ № 794), п. 1 якої затвердив Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі – Положення № 794).
П. 2 Постанови КМУ № 794 Пенсійному фонду України разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів та Державною податковою адміністрацією доручено забезпечити з 01 жовтня 1998 року впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
П. 3 Постанови КМУ № 794 установлено, що починаючи з 01 липня 2002 року обчислення пенсій відповідно до Закону № 1788 здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01 липня 2000 року за даними системи персоніфікованого обліку.
Згідно з п. 1 Положення № 794 персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду України та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням (далі – відомості про фізичних осіб).
П. 2 Положення № 794 визначено, що до основних завдань персоніфікованого обліку, з-поміж іншого, належить створення інформаційних передумов для визначення розміру пенсійних виплат за пенсійним страхуванням залежно від тривалості страхового стажу та особистого внеску фізичної особи у формування коштів цього страхування.
Відповідно до абз. 1 п. 3 Положення № 794 в основі персоніфікованого обліку лежить обов`язковість і своєчасність подання відомостей про фізичних осіб.
Згідно з п. 10 Положення № 794 роботодавці зобов`язані в установленому порядку подавати уповноваженому органу достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них; надавати на вимогу фізичної особи копії документів з відомостями про неї стосовно персоніфікованого обліку.
Відповідно до п. 16 Положення № 794 на кожну фізичну особу відкривається персональна облікова картка, […].
Персональна облікова картка фізичної особи повинна мати таку структуру:
[…]
2) частина персональної облікової картки, що відображає сплату страхового збору (внесків) та стаж роботи фізичної особи:
ідентифікаційний номер роботодавця;
рік, за який внесено відомості;
тривалість трудової або іншої діяльності, яка зараховується до стажу роботи;
сума заробітку (доходу), на який нараховується страховий збір (внески) на пенсійне страхування (помісячно);
розмір страхового збору (внесків) на пенсійне страхування за відповідний місяць;
відомості, які підтверджують наявність особливих умов праці, які дають право на пенсію на пільгових умовах;
[…]
У персональній обліковій картці одночасно накопичуються відомості про фізичних осіб від кожного роботодавця, де працювала особа, з урахуванням усіх фактів її трудової міграції та роботи за сумісництвом.
[…]
Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562, (далі – Положення № 10-1).
Згідно з п. 1 розділу І Положення № 10-1 це Положення відповідно до Закону № 2464 визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі – Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.
Відповідно до п. 4 розділу І Положення № 10-1 Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.
Згідно з п. 5 розділу І Положення № 10-1 Реєстр застрахованих осіб забезпечує:
облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію;
накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;
нарахування та облік виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п. 1 розділу ІІ Положення № 10-1 Реєстр застрахованих осіб формується як система накопичення, збереження електронних даних на базі централізованих інформаційних технологій […].
Згідно з п. 2 розділу ІІ Положення № 10-1 джерела формування реєстру застрахованих осіб визначені ст. 18 Закону № 2464.
У Реєстрі застрахованих осіб накопичується, зберігається, автоматично обробляється інформація (далі – обробка інформації) про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інформація, необхідна для обчислення і призначення страхових виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування із: звітності та повідомлень про прийняття працівника на роботу; системи персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; електронних пенсійних справ; системи обліку сплати страхових внесків; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; відомостей, що подаються застрахованими особами у випадках, передбачених законами та цим Положенням; реєстру страхувальників Державного реєстру; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; звернень громадян до органів Пенсійного фонду України; інших джерел, передбачених законодавством.
Згідно з п. 1 розділу III Положення № 10-1 з метою забезпечення обробки інформації в Реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки.
Відповідно до п. 1 розділу IV Положення № 10-1 Реєстр застрахованих осіб складається з облікових карток, які включають дані, визначені ч. 3 ст. 20 Закону № 2464 та ч. 3 ст. 21 Закону № 1058.
П. 2 розділу IV Положення № 10-1 установлено, що до облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме:
персоніфіковані відомості про застрахованих осіб та інформація про нарахування страхових внесків, про трудовий та страховий стаж, особливі умови праці, які дають право на пільги в пенсійному забезпеченні та із загальнообов`язкового державного соціального страхування, період, який відповідно до законодавства зараховується до страхового стажу без сплати страхових внесків, кількість календарних днів перебування у трудових та цивільно-правових відносинах, проходження служби за відповідний місяць, що подаються страхувальниками у складі звітності;
відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомога та компенсація, на які нараховано і з яких сплачено страхові внески), що подаються роботодавцями, - підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства;
відомості про облік стажу окремих категорій осіб відповідно до законодавства;
відомості про фізичних осіб – підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність;
відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність;
відомості про суми добровільних внесків, передбачених договором про добровільну участь, які підлягають сплаті, та одноразової сплати особою єдиного внеску за попередні періоди, в яких особа не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;
відомості про суми доплати до мінімального страхового внеску відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 1058;
відомості електронних пенсійних справ, включаючи інформацію про паспортні дані пенсіонера та його місце проживання; копії документів, на підставі яких призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання, допомогу на поховання тощо) та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати з часу її призначення до закриття пенсійної справи; інформація про членів сім`ї застрахованої особи, які знаходяться на її утриманні, та її дітей;
періоди страхового стажу на основі сплати страхових внесків та єдиного внеску системи обліку сплати страхових внесків;
інформація щодо виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, включаючи дані про підставу (дата та вид страхового випадку), дати початку та закінчення здійснення виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування виплат, їх вид, суми виплат;
інформація про звернення громадян до органів Пенсійного фонду України, включаючи дані про надання особам електронних послуг […];
інформація про фізичних осіб, які сплачують / за яких сплачують страхові внески до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;
відомості про надання третім особам інформації з Реєстру застрахованих осіб, що стосується такої застрахованої особи.
Згідно з п. 3 розділу IV Положення № 10-1 відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Аналіз наведених вище норм Закону № 1788, Порядку № 637 зумовлює такі висновки:
- основним документом, що підтверджує трудовий стаж, набутий до 01 січня 2004 року, є трудова книжка;
- у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж за період до 01 січня 2004 року встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, архівними установами тощо;
- з 01 січня 2004 року страховий стаж як період, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачені страхові внески, обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Позивач доводить, що має право на зарахування до страхового стажу, періоду навчання з 01 вересня 1977 року по 22 липня 1980 року.
Суд встановив, що ОСОБА_1 навчався в професійно-технічному училищі № 35 в період з 01 вересня 1977 року по 22 липня 1980 року, що підтверджено записом 1 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 та дипломом серії НОМЕР_5 .
ГУ ПФУ в Черкаській області не зарахувало цей період до страхового стажу, про що свідчить розрахунок стажу (форма РС-право).
В рішенні, яке є предметом спору, пенсійний орган зазначив, що період навчання з 01 вересня 1977 року по 22 липня 1980 року не зарахований до страхового стажу, оскільки в трудовій книжці відсутні номер та дата видачі диплому.
Суд відхиляє цей аргумент пенсійного органу з огляду на таке.
Як вказано вище, відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з пунктом «д» ст. 36 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
10 лютого 1998 року Верховною Радою України прийнятий Закон України № 103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту» (далі – Закон № 103/98-ВР), який набрав чинності 10 березня 1998 року.
Ч. 1 ст. 38 Закону № 103/98-ВР в її первинній редакції передбачала:
«Час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців».
Суд зауважує, що позивач навчався в професійно-технічному училищі в період з 01 вересня 1977 року по 22 липня 1980 року, тобто до набрання чинності Законом № 103/98-ВР.
Виходячи з положень ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, до спірних правовідносин належить застосовувати законодавство, яке було чинним на час проходження позивачем навчання.
Так, відповідно до пп. «з» п. 109 розділу VIII Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 (далі – Положення № 590), крім роботи в якості робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також: навчання в училищах і школах системи державних трудових резервів і системи професійно-технічної освіти (в ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах і училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищах і т. д.) і в інших училищах, школах і на курсах з підготовки кадрів, з підвищення кваліфікації і з перекваліфікації.
Отже, позивач має право на зарахування періоду навчання до страхового стажу.
На час внесення запису 1 до трудової книжки серії НОМЕР_1 була чинною і підлягала застосуванню Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року № 162, (далі – Інструкція № 162).
Згідно з п. 1.1 Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ і організацій, які пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до п. 1.2 Інструкції № 162 робочі і службовці, які поступають на роботу, зобов`язані пред`явити адміністрації підприємства трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Згідно з п. 1.4 Інструкції № 162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки робочих і службовців».
Відповідно до п. 2.1 Інструкції № 162 заповнення трудових книжок і вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташовано підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР.
Згідно з п. 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.
В трудову книжку вносяться:
відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;
відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;
[…].
П. 2.3 Інструкції № 162 установлено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, […] вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні – в день звільнення і мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). […].
Записи виконуються акуратно, пером або кульковою ручкою, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольору.
Згідно з п. 2.5 Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, […] тощо виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де був зроблений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
П. 2.7 Інструкції № 162 передбачено, якщо підприємство, яке внесло неправильний або неточний запис, ліквідовано, виправлення вноситься правонаступником, а за його відсутності – вищою організацією, якій було підпорядковано ліквідоване підприємство.
Згідно з п. 2.9 Інструкції № 162 в розділах «Відомості про роботу», […] трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.
За необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номера, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним. Прийнятий за такою-то професією (посадою)» та в графі 4 повторюється дата і номер наказу (розпорядження) адміністрації, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.
[…].
Відповідно до п. 2.3 Інструкції № 162 в графі 3 розділу «Відомості про роботу» у вигляді заголовку пишеться повне найменування підприємства.
Під цим заголовком в графі 1 ставиться порядковий номер запису, в графі 2 зазначається дата прийому на роботу.
В графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, дільницю, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнятий працівник, виконуються: для робочих – відповідно до найменувань професій, зазначених в Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт та професій робочих; для службовців – відповідно до найменування посад, зазначених в Єдиній номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розпису.
Відповідно до п. 2.25 Інструкції № 162 записи про причини звільнення виконуються в трудовій книжці в точній відповідності з формулюваннями чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. […].
Згідно з п. 2.26 Інструкції № 162 запис про звільнення в трудовій книжці виконується з дотриманням таких правил: в графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 – дата звільнення; в графі 3 – причина звільнення; в графі 4 зазначається на підставі чого внесений запис, – наказ (розпорядження), його дата і номер.
[…].
Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 162 при звільненні працівника або службовця всі записи про роботу, […], внесені в трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
[…].
Згідно з пп. «б» п. 2.17 Інструкції № 162 в трудові книжки за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів наступні записи: про час навчання в професійно-технічних і інших училищах, на курсах та в школах підвищення кваліфікації, про перекваліфікацію та підготовку кадрів.
Таким чином, Інструкція № 162 чітко визначала коло осіб, які уповноважені вносити записи до трудової книжки. До таких осіб належали керівник підприємства або спеціально уповноважена ним особа.
Верховний Суд в постанові від 19 грудня 2019 року у справі № 307/541/17 навів висновок про те, що однією з підстав для призначення пенсії є відповідний стаж, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки; не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці; право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників.
Суд вважає за необхідне наголосити, що позивач як особа, на яку не покладено обов`язків щодо організації ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей. Відтак неправильне заповнення трудової книжки не може бути підставою для незарахування стажу і, як наслідок, для обмеження права позивача на пенсійне забезпечення. На працівника не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в його трудовій книжці; працівник не відповідає за правильність записів в трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.
Запис 1 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 містить відомості про період навчання позивача в професійно-технічному училищі.
Відсутність в цьому записі інформації про дату і номер диплома не може слугувати підставою для позбавлення позивача права на зарахування періоду навчання до страхового стажу.
Таким чином, ОСОБА_1 має право на зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01 вересня 1977 року по 22 липня 1980 року.
До того ж варто відзначити, що відповідач не довів належними і допустимими доказами, що, дійшовши висновку про те, що інформації, вказаної в трудовій книжці, недостатньо для зарахування періоду навчання до страхового стажу, на виконання вимог п. п. 1.8, 4.2 Порядку № 22-1 пропонував позивачу подати додаткові документи, зокрема, диплом.
Позивач доводить, що має право на зарахування до страхового стажу періоду роботи з 25 липня 1980 року по 08 жовтня 1991 року.
Суд встановив, що ОСОБА_1 працював в період з 25 липня 1980 року по 05 травня 1981 року слюсарем-ремонтником (записи 2-3 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 ); в період з 05 липня 1983 року по 23 серпня 1984 року – учнем забійника підземного, забійником підземним, учнем гірничого робочого підземного та гірничим робочим підземним (записи 5-9); в період з 18 вересня 1984 року по 29 серпня 1988 року – учнем монтажника, монтажником, учнем першого помічника бурильника механічного буріння, помічником машиніста бурової установки (записи 10-15); в період з 14 вересня 1988 року по 20 листопада 1989 року – вантажником, машиністом бурової установки (записи 16-18); в період з 21 листопада 1989 року по 25 вересня 1991 року – пожарним бійцем (записи 19-20).
ГУ ПФУ в Черкаській області не зарахувало до страхового стажу періоди з 25 липня 1980 року по 05 травня 1981 року, з 05 липня 1983 року по 23 серпня 1984 року, з 18 вересня 1984 року по 29 серпня 1988 року, з 14 вересня 1988 року по 20 листопада 1989 року та з 21 листопада 1989 року по 25 вересня 1991 року, про що свідчить розрахунок стажу (форма РС-право).
В рішенні, яке є предметом спору, пенсійний орган зазначив, що період роботи з 25 липня 1980 року по 08 жовтня 1991 року не зарахований до страхового стажу, оскільки записи в трудовій книжці розмиті, відтиск печаток при звільненні не ідентифікується.
Суд відхиляє цей аргумент відповідача, виходячи з того, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, набутий до 01 січня 2004 року; необхідність подання додаткових документів для підтвердження трудового стажу постає лише тоді, коли в трудовій книжці відсутній відповідний запис або трудова книжка відсутня як така.
Дійсно, записи в трудовій книжці серії НОМЕР_1 розмиті, відтиски штампів і печаток не дають можливості встановити їх зміст.
Водночас стан трудової книжки дає можливість встановити мінімально необхідні відомості для зарахування згаданих вище періодів роботи до страхового стажу, що дає право на пенсію за віком.
Проаналізувавши зміст трудової книжки, суд дійшов висновку, що відповідні записи були внесені з дотриманням вимог Інструкції № 162, проте з плином часу чи внаслідок потрапляння рідини вони стали розмитими, що об`єктивно ускладнює можливість повністю встановити їх зміст.
Однак ці обставини не можуть слугувати підставою для незарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу та, як наслідок, для фактичного позбавлення позивача права на пенсію.
До того ж, відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу періоду з 25 липня 1980 року по 08 жовтня 1991 року, пенсійний орган не вказав жодної правової норми, якою він при цьому керувався.
Таким чином, ОСОБА_2 має право на зарахування до страхового стажу періодів роботи з 25 липня 1980 року по 05 травня 1981 року, з 05 липня 1983 року по 23 серпня 1984 року, з 18 вересня 1984 року по 29 серпня 1988 року, з 14 вересня 1988 року по 20 листопада 1989 року та з 21 листопада 1989 року по 25 вересня 1991 року.
Разом з цим не підлягають задоволенню як безпідставні позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зарахування до страхового стажу періодів з 06 травня 1981 року по 14 травня 1981 року, з 26 квітня 1983 року по 04 липня 1983 року, з 24 серпня 1984 року по 17 вересня року, з 30 серпня 1988 року по 13 вересня 1988 року та з 26 вересня 1991 року по 07 жовтня 1991 року.
Такий висновок ґрунтується на тому, що суду не надано жодного доказу, які б свідчили, що у вказані періоди позивач працював, навчався, проходив військову службу тощо, тобто займався будь-якою діяльністю, що підлягає зарахуванню до страхового (трудового) стажу.
Також не підлягають задоволенню як безпідставні позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зарахування до страхового стажу періодів з 15 травня 1981 року по 25 квітня 1983 року та з 08 жовтня 1991 року по 08 жовтня 1991 року, оскільки ГУ ПФУ в Черкаській області правомірно зарахувало позивачеві до страхового стажу період з 15 травня 1981 року по 25 квітня 1983 року як період проходження військової служби, а період з 08 жовтня 1991 року по 08 жовтня 1991 року – у складі періоду роботи з 08 жовтня 1991 року по 21 жовтня 1994 року, що підтверджено розрахунком стажу (форма РС-право).
Також суд встановив, що в період з 01 жовтня 2001 року по 05 лютого 2002 року позивач працював заступником директора з виробничої частини в приватному підприємстві «Гранітний двір», про що свідчать належним чином оформлені записи 32-33 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
З огляду на те, що йдеться про період роботи до 01 січня 2004 року, ОСОБА_1 має право на зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01 жовтня 2001 року по 05 лютого 2002 року на підставі записів трудової книжки.
Однак, як свідчить розрахунок стажу (форма РС-право), ГУ ПФУ в Черкаській області зарахувало до страхового стажу періоди з 01 січня 2002 року по 31 січня 2002 року та з 01 лютого 2002 року по 20 лютого 2002 року; період з 01 жовтня 2001 року по 31 грудня 2001 року до страхового стажу не зарахований.
В рішенні, яке є предметом спору, пенсійний орган вказав, що період роботи з 01 жовтня 2001 року по 05 лютого 2002 року не зарахований до страхового стажу, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані про трудові відносини за цей період; стаж зараховано частково з 01 січня 2002 року по 02 лютого 2002 року.
Дійсно, в системі персоніфікованого обліку наявна інформація про суму заробітку для нарахування пенсії, кількість днів трудових відносин та позначки про сплату страхових внесків за період роботи ОСОБА_1 в приватному підприємстві «Гранітний двір» (ідентифікаційний код 31446262) лише за 31 день січня 2002 року та 02 дні лютого 2002 року.
Однак, оскільки йдеться про період до 01 січня 2004 року, відсутність в системі персоніфікованого обліку інформації про страховий стаж позивача за період з 01 жовтня 2001 року по 31 грудня 2001 року не може слугувати підставою для його незарахування до страхового стажу.
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що з огляду на встановлені фактичні обставини та зміст правових норм, які регулюють спірні правовідносини, рішення ГУ ПФУ в Черкаській області від 19 травня 2025 року № 050130002358 підлягає визнанню протиправним.
Висновок суду про протиправність рішення ґрунтується на тому, що воно не відповідає критеріям, наведеним у п. п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 2 КАС, є необґрунтованим та не може вважатися таким, що прийнято добросовісно і розсудливо.
Відмовляючи позивачу в призначенні пенсії, ГУ ПФУ в Черкаській області не забезпечило всебічний, повний та об`єктивний розгляд поданих ним документів.
Крім того, в процесі розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії і прийнятті оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Черкаській області не забезпечило дотримання принципів адміністративної процедури, зокрема тих, про які йдеться в п. п. 1, 3, 5, 12 ч. 1 ст. 4 Закону № 2073.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону № 2073 адміністративний орган здійснює адміністративне провадження виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, цим Законом та іншими законами України, […].
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 2073 адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 8 Закону № 2073 адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує всі обставини, що мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону № 2073 адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом; адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.
Всупереч приписам ч. ч. 1, 2, 3 ст. 8 Закону № 2073 ГУ ПФУ в Черкаській області не забезпечило належність і повноту з`ясування обставин, що мали значення для вирішення питання щодо наявності/відсутності у ОСОБА_1 права на пенсію.
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону № 2073 адміністративний орган зобов`язаний діяти добросовісно для досягнення мети, визначеної законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону № 2073 адміністративний орган при здійсненні адміністративного провадження повинен діяти, керуючись здоровим глуздом, логікою та загальноприйнятими нормами моралі, з дотриманням вимог законодавства.
Суд відзначає, що не може вважатися добросовісною поведінка пенсійного органу, який відмовив у зарахуванні до страхового стажу позивача майже 10 років стажу без покликання на будь-які правові норми, виходячи лише з того, що записи в трудовій книжці розмиті.
На переконання суду, діючи добросовісно, пенсійний орган мав об`єктивну можливість встановити мінімально необхідну для зарахування до страхового стажу інформацію щодо періодів роботи (навчання) позивача на підставі записів трудової книжки, незважаючи на недоліки цього документа, (що зрештою було зроблено судом).
Крім того, відповідач порушив принцип гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 2073 особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який може негативно виплинути на право, свободу чи законний інтерес особи.
Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону № 2073 адміністративний орган зобов`язаний здійснювати інформування та консультування учасників адміністративного провадження з питань, що стосуються адміністративного провадження, а також щодо змісту їхніх прав та обов`язків.
Ч. 3 ст. 17 Закону № 2073 установлено, що особа має право у передбаченому законом порядку витребовувати та/або надавати документи, а також інші докази, що стосуються обставин адміністративної справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 2073 учасники адміністративного провадження мають право:
1) отримувати від адміністративного органу роз`яснення щодо порядку здійснення адміністративного провадження, а також щодо змісту своїх прав та обов`язків у межах адміністративного провадження, визначених законом;
2) брати участь в адміністративному провадженні особисто або через своїх представників;
3) ознайомлюватися з матеріалами справи (крім відомостей, що відповідно до закону віднесені до інформації з обмеженим доступом), робити з них витяги, копії тощо, у тому числі з використанням технічних засобів, під час здійснення та після завершення адміністративного провадження, отримувати інформацію про процедурні дії та процедурні рішення, вчинені (прийняті) під час здійснення адміністративного провадження;
4) бути заслуханими адміністративним органом з питань, що є предметом адміністративного провадження, до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес такого учасника;
5) отримувати та надавати документи, інші докази, що стосуються обставин справи;
[…]
7) подавати клопотання про:
[…]
в) витребування документів або відомостей, необхідних для розгляду та вирішення справи;
[…]
9) отримати адміністративний акт;
[…].
Крім того, відповідно до п. 1.8 розділу І Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, має письмово повідомити заявника про те, які документи необхідно подати додатково.
В порушення принципу гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні, перш ніж прийняти рішення про відмову у призначенні пенсії, ГУ ПФУ в Черкаській області не надало ОСОБА_1 можливості надати пояснення, подати додаткові документи, звернутися з клопотанням про витребування додаткових документів та відомостей для підтвердження підстав зарахування до страхового стажу тих періодів, які пенсійним органом не були зараховані.
Зокрема, відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання через відсутність інформації про дату і номер диплому в трудовій книжці, пенсійний орган не запропонував позивачеві надати додаткові документи для підтвердження часу навчання, в тому числі диплом, (який наявний у позивача та наданий суду).
До того ж, маючи складності з встановленням повної інформації про роботу позивача на підставі записів трудової книжки, пенсійний орган не пропонував позивачеві надати додаткові документи для підтвердження стажу, (хоч у позивача були, наприклад, свідоцтва про проходження навчання (підвищення кваліфікації), які надані суду).
Прийняття рішення у справі регламентовано нормами ст. 69 Закону № 2073.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону № 2073 за результатами розгляду справи адміністративний орган у межах своїх повноважень приймає адміністративний акт.
Вимоги до змісту адміністративного акта наведені у ст. 71 Закону № 2073.
Так, згідно з ч. 1 ст. 71 Закону № 2073 письмовий адміністративний акт або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, складається із вступної, мотивувальної, резолютивної та заключної частин.
Адміністративний акт містить підпис та/або печатку (у тому числі електронні), якщо інше не передбачено законом, та повне ім`я відповідальної посадової особи адміністративного органу.
У вступній частині зазначаються найменування адміністративного органу, дата прийняття адміністративного акта та його реєстраційний номер, відомості в обсязі, достатньому для встановлення особи адресата адміністративного акта, та його контактні дані.
Мотивувальна частина адміністративного акта складається згідно з вимогами цього Закону.
У резолютивній частині адміністративного акта зазначається суть прийнятого за результатами розгляду справи рішення. Крім того, можливе викладення додаткових положень, визначених цією статтею.
У заключній частині зазначаються строк набрання адміністративним актом чинності та спосіб визначення такого строку. В адміністративному акті, який негативно впливає на право, свободу чи законний інтерес особи або покладає на неї певний обов`язок, зазначаються строки і порядок його оскарження (у тому числі найменування та місцезнаходження адміністративного органу, який є суб`єктом розгляду скарги, та вид суду, до якого особа може подати позов). У разі якщо подання скарги чи пред`явлення позову не зупиняє дію адміністративного акта, у заключній частині повинна міститися вказівка на такий винятковий правовий наслідок з посиланням на правові підстави для такого винятку.
Рішення, яке є предметом спору, не відповідає вимогам ст. 71 Закону № 2073 щодо змісту адміністративного акта, зокрема в його заключній частині відсутнє роз`яснення строків і порядку його оскарження відповідно до Закону № 2073.
Вимоги до мотивування (обґрунтування) адміністративного акта визначені ст. 72 Закону № 2073.
Так, згідно з ч. 1 ст. 72 Закону № 2073 адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених ч. 6 цієї статті).
Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.
Відповідно до ч. 2 ст. 72 Закону № 2073 у мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.
Для окремих видів справ законодавством можуть визначатися додаткові відомості, що зазначаються у мотивувальній частині адміністративного акта (ч. 4 ст. 72 Закону № 2073).
Згідно з ч. 5 ст. 72 Закону № 2073 відсутність в адміністративному акті мотивувальної частини, складеної відповідно до вимог цього Закону, має наслідки, встановлені цим Законом.
Ч. 6 ст. 72 Закону № 2073 передбачено, що мотивування (обґрунтування) адміністративного акта не вимагається, якщо: 1) адміністративний орган задовольнив заяву, при цьому адміністративний акт не стосується прав, свобод чи законних інтересів інших осіб; 2) адміністративний орган під час здійснення інспекційних (контрольних, наглядових) повноважень не виявив порушень законодавства.
Рішення, яке є предметом спору, не відповідає вимогам мотивування (обґрунтування) адміністративного акта, визначеним ст. 72 Закону № 2073.
Мотивування (обґрунтування) рішення про відмову у призначенні пенсії не забезпечує ОСОБА_1 належну можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження, оскільки всупереч приписам ч. 2 ст. 72 Закону № 2073 в цьому рішенні відсутня детальна правова оцінка обставин, виявлених пенсійним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.
Зміст рішення, яке є предметом спору, не дає можливості зробити однозначний висновок про те, з якої саме причини (підстави) ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії (через відсутність необхідного страхового стажу або через те, що заява про призначення пенсії подана раніше, ніж за три місяці до досягнення пенсійного віку).
Рішення містить суперечливі відомості щодо пенсійного віку та необхідного страхового стажу для набуття права на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058.
В рішенні відсутня будь-яка оцінка клопотання позивача, викладеного в заяві від 11 травня 2025 року, про призначення пенсії із застосуванням норм Закону № 2981, тобто з дня, наступного за днем досягнення ним 60-річного віку.
Суд наголошує, що в контексті спірних правовідносин йшлося про прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії, тобто про відмову особі в реалізації її конституційного права на соціальний захист.
Відтак, таке рішення потребувало ретельного, повного і чіткого обґрунтування, чого відповідачем не було забезпечено.
Умови правомірності адміністративного акта наведені у ст. 87 Закону № 2073.
Згідно з ч. 1 ст. 87 Закону № 2073 адміністративний акт є правомірним, якщо він прийнятий компетентним адміністративним органом відповідно до закону, що діяв на момент прийняття акта.
Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону № 2073 протиправним є адміністративний акт, що не відповідає вимогам, визначеним ч. 1 цієї статті, зокрема:
1) прийнятий адміністративним органом, що:
а) не мав на це повноважень;
б) використав дискреційні повноваження незаконно;
2) суперечить положенням закону щодо форми та змісту адміністративного акта;
3) порушує норми матеріального права;
4) не відповідає принципам адміністративної процедури.
Порушення адміністративним органом передбаченої законом адміністративної процедури, якщо воно не вплинуло і не могло вплинути на правомірність вирішення справи по суті, не спричиняє протиправності адміністративного акта (ч. 3 ст. 87 Закону № 2073).
Отже, невідповідність адміністративного акта принципам адміністративної процедури є самостійною і достатньою підставою для визнання його протиправним.
Оскільки рішення ГУ ПФУ в Черкаській області від 19 травня 2025 року № 050130002358 є протиправним, порушене право позивача підлягає поновленню шляхом скасування цього рішення.
Виходячи з встановлених фактичних обставин та правового регулювання спірних правовідносин, діючи на підставі ч. 2 ст. 9 КАС, для повного та ефективного захисту порушеного права позивача на пенсійне забезпечення суд вважає за необхідне також застосувати такі способи захисту як зобов`язання ГУ ПФУ в Черкаській області:
- зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди навчання і роботи:
з 01 вересня 1977 року по 22 липня 1980 року;
з 25 липня 1980 року по 05 травня 1981 року;
з 05 липня 1983 року по 23 серпня 1984 року;
з 18 вересня 1984 року по 29 серпня 1988 року;
з 14 вересня 1988 року по 20 листопада 1989 року;
з 21 листопада 1989 року по 25 вересня 1991 року;
з 01 жовтня 2001 року по 31 грудня 2001 року;
- повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 травня 2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058 з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні, та прийняти відповідне рішення з додержанням принципів адміністративної процедури.
З приводу заперечень відповідача, які полягають у тому, що призначення пенсії належить до його дискреційних повноважень, суд вважає за необхідне зазначити таке.
За визначенням, наведеним у п. 7 ч. 1 ст. 2 Закону № 2073, дискреційне повноваження – повноваження, надане адміністративному органу законом, обрати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано.
Як визначено у Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами від 11 березня 1980 року, дискреційні повноваження означають свободу адміністрації оцінювати ситуації й приймати у них рішення, надають адміністрації простір у здійсненні вибору між вільними рішеннями.
Проявом адміністративного розсуду може бути:
а) коли норма, встановлюючи певні варіанти рішень, зобов`язує орган зробити вибір одного з варіантів;
б) коли норма уповноважує орган або посадову особу діяти на власний розсуд і при цьому настання правових наслідків не пов`язується конкретними умовами тощо.
Разом з цим у випадку досягнення особою пенсійного віку, визначеного ст. 26 Закону № 1058, і набуття нею на день досягнення пенсійного віку необхідного страхового стажу, пенсійний орган має лише один варіант правомірної поведінки – прийняти рішення про призначення пенсії, тобто йдеться про повноваження, які не є дискреційними.
В іншій частині позовних вимоги ОСОБА_1 , (що стосуються зарахування до його страхового стажу інших періодів), слід відмовити з мотивів, що наведені судом вище.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів і заперечень сторін не спростовують висновків суду по суті позовних вимог.

Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн (квитанція від 31 липня 2025 року).
Докази здійснення позивачем інших судових витрат суду не надані.
Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, заявлених позивачем, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.
Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а тому за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Черкаській області на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 12, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (ідентифікаційний код 21366538, місцезнаходження: 18000, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Смілянська, буд. 23) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
2. Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 19 травня 2025 року № 050130002358.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди навчання і роботи:
з 01 вересня 1977 року по 22 липня 1980 року;
з 25 липня 1980 року по 05 травня 1981 року;
з 05 липня 1983 року по 23 серпня 1984 року;
з 18 вересня 1984 року по 29 серпня 1988 року;
з 14 вересня 1988 року по 20 листопада 1989 року;
з 21 листопада 1989 року по 25 вересня 1991 року;
з 01 жовтня 2001 року по 31 грудня 2001 року.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 травня 2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні, та прийняти відповідне рішення з додержанням принципів адміністративної процедури.
5. В іншій частині позовних вимог – відмовити.
6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
8. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
9. Повне судове рішення складено 05 січня 2026 року. 

Суддя Т.О. Кравченко