СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2026 року Справа № 480/4663/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4663/25 за позовом Керівника Окружної прокуратури міста Суми Язикова Олександра Володимировича в інтересах держави в особі Управління містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації до Пантелеймонівської громади Української православної церкви м. Суми Сумської єпархії Української православної Церкви, третя особа: Міністерство культури та стратегічних комунікацій України про зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Керівник Окружної прокуратури міста Суми Язиков Олександр Володимирович (вул. Г.Кондратьєва, 79, м. Суми, 40000) в інтересах держави в особі Управління містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації (вул. Магістратська, 29,м. Суми, Сумська область,40009) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Пантелеймонівської громади Української православної церкви м. Суми Сумської єпархії Української православної Церкви (вул. Роменська, 1,м. Суми, 40002), третя особа: Міністерство культури та стратегічних комунікацій України (вул. Івана Франка, 19, м. Київ, 01601), в якій просить:
- зобов`язати Пантелеймонівську громаду Української православної церкви м. Суми Сумської єпархії Української православної Церкви укласти з Управлінням містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації, охоронний договір на об`єкт культурної спадщини - «Пантелеймонівська церква», розташований за адресою: м. Суми, вул. Роменська, 1, на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Окружною прокуратурою міста Суми під час здійснення представницьких повноважень вивчено стан охорони культурної спадщини на території міста Суми. Встановлено, що на території Сумської міської територіальної громади знаходиться об`єкт культурної спадщини національного значення - «Пантелеймонівська церква», який розташований за адресою: м. Суми, вул. Роменська, 1, проте охоронний договір щодо збереження вказаної пам`ятки архітектури не укладено.
Прокурор посилається на те, що Законом України «Про охорону культурної спадщини» передбачено обов`язкове укладення власником або уповноваженим ним органом, користувачем пам`ятки чи її частини, охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини після переходу права власності.
При цьому, просить суд врахувати, що "Пантелеймонівську церкву", як пам`ятку архітектури та містобудування республіканського значення, взято на державний облік Постановою Ради Міністрів Української РСР від 06.09.1979 №442 та, відповідно до абзацу шостого статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини», остання визнається пам`яткою культурної спадщини.
Статтею 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об єкти зобов язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
Таким чином, відповідач Пантелеймонівська громада Української православної церкви м. Суми Сумської єпархії Української православної Церкви, як власник об`єкта культурної спадщини, зобов`язаний був укласти охоронний договір з органом охорони культурної спадщини.
Згідно з інформацією Управління містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації від 11.04.2025 №01-12/324 охоронний договір на пам`ятку архітектури національного значення «Пантелеймонівська церква» не укладено, звернення власника пам`ятки щодо укладання такого договору до управління не надходили.
Таким чином, всупереч вищевказаним нормам законодавства, відповідач дотепер не виконує свого обов`язку з укладення охоронного договору на об`єкт культурної спадщини національного значення - «Пантелеймонівська церква», що розташований за адресою: м. Суми, вул. Роменська, 1, з органом охорони культурної спадщини.
Ухвалою суду від 16.06.2025 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач, отримавши копію ухвали про відкриття провадження у справі подав до суду відзив в якому зазначає, що Управління містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації не наділене повноваженням щодо звернення до адміністративного суду з позовними вимогами про зобов`язання щодо вчинення певних дій у якості позивача до юридичної особи приватного права. Подання позовної заяви виходять за межі дискреційних повноважень.
Отже, на переконання відповідача, Прокурор, за відсутності повноважень у державного органу, також не може звертатися до адміністративного суду з позовними вимогами про зобов`язання щодо вчинення певних дій. Такі дії, також, виходять за межі представництва інтересів держави.
Релігійна громада вважає, що відсутні виключні підстави для представництва інтересів держави в суді керівником Охтирської окружної прокуратури, відсутні повноваження щодо вимог зобов`язального характеру.
Щодо укладання охоронного договору, Релігійна громада вважає свою поведінку у питанні укладання охоронного договору, як правомірну. 
Відповідач просить суд врахувати, що Постановою Ради Міністрів УРСР від 6 вересня 1979 року № 442 “Церква» XIX століття перебуває на державному обліку з охоронним номером 1533. 
Вимога ч. 2 ст. 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачає повідомлення власника про взяття об`єкта культурної спадщини на державний облік.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 2023 року № 1079 до Державного реєстру внесено об`єкт культурної спадщини національного значення - Пантелеймонівську церкву, за охоронним договором 180036. Вимога Закону у цій частині так і не була виконана по теперішній час, жодного повідомлення до Релігійної громади не надходило.
Відповідач звертає увагу суду на те, що Наказом Міністерства культури України № 158 від 11 березня 2013 року, затверджено Порядок обліку об`єктів культурної спадщини. п.8 Р.ІІ цього Порядку визначено, що з моменту набуття правового статусу щойно виявленого об`єкта уповноважений орган у десятиденний строк з дня прийняття рішення про занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку надсилає власнику цього об`єкта або уповноваженому(ній) ним органу (особі) відповідне повідомлення рекомендованим листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.
І лише після цього власник об`єкта культурної спадщини або уповноважений(а) ним орган (особа) зобов`язаний вжити заходів щодо укладення охоронного договору у місячний строк з дня отримання повідомлення уповноваженого органу. (п.9 Р.ІІ Порядку).
Релігійна громада наголошує, що не отримувала від уповноваженого органу, жодного повідомлення про взяття на облік. Законодавство передбачає певний порядок та запроваджує процедуру щодо охорону культурної спадщини. Уповноваженим органом приймається рішення про внесення до Реєстру об`єкт культурної спадщини; безпосереднє внесення інформації про такий об`єкт; взяття на облік об`єкту культурної спадщини, повідомлення власника чи уповноважену особу; і тільки після цього виникає обов`язок укласти охоронний договір на такий об`єкт. Враховуючи відсутність повідомлення, у Релігійної громади не виникає обов`язку щодо укладення охоронного договору. А тому, укладення охоронного договору до взяття на облік є передчасним.
Керівник Окружної прокуратури міста Суми подав до суду відповідь на відзив в якому зазначає про безпідставність позиції відповідача. 
Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив в яких відповідач наголошує на тому, що відсутні виключні підстави для представництва інтересів держави в суді керівником Окружної прокуратури міста Суми. 
Парафія зазначає, що ніколи не ухилялася від обов`язку укласти охоронний договір, та зробить це у встановленому законодавством України порядку.
Релігійна громада, ще раз підкреслює необхідність при розгляді справи дотримуватися вимог ст. 35 Конституції України, яка визначає, що Церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави та безпідставно не порушувати принципу невтручання.
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного: 
Судом встановлено, що Окружною прокуратурою міста Суми під час здійснення представницьких повноважень вивчено стан охорони культурної спадщини на території міста Суми.
Встановлено, що на території Сумської міської територіальної громади знаходиться об`єкт культурної спадщини національного значення - «Пантелеймонівська церква», який розташований за адресою: м. Суми, вул. Роменська, 1, проте охоронний договір щодо збереження вказаної пам`ятки архітектури не укладено.
«Пантелеймонівська церква» — храм колишнього православного чоловічого монастиря, що був розташований на південно-західній околиці міста Суми. Його комплекс складався з Пантелеймонівської церкви, двоповерхового корпусу та сторожки. Ансамбль був закладений у 1915 році за проектом харківського єпархіального архітектора В. Покровського та призначався для розміщення у місті Суми архієрейської резиденції сумського вікарного єпископа.
Храм в ім`я Святого Пантелеймона споруджений у національно-романтичному варіанті модерну з використанням архітектурно-планувальних і художньо- декоративних досягнень псковсько-новгородської архітектури 13 -14 ст. Це одноверхий, чотиристовпний, тринефний хрестовобанний храм із прямокутним планом, трьома апсидами, дзвіницею та бабинцем. Храм споруджено з червоної цегли, обкладеної тепло-сірою цементною цеглою, з виразними декоративними рішеннями: аркатурні пояси, трицентрові арки, видовжені напівциркульні вікна, складні портали з живописними зображеннями, символічна скульптура, карнизи, лиштви з колонками та декоративний поребрик. Дзвіниця виконана у вигляді псковської «звонниці» з триярусною композицією, що завершується цибулеподібним завершенням.
Як вказує прокурор та не заперечує відповідач, важливість храму полягає не лише у його сакральній функції, а й у високій архітектурній цінності — він поєднує в собі традиційні давньоруські форми та модерністське осмислення національної ідентичності, будучи унікальним культурним і композиційним центром.
«Пантелеймонівську церкву», як пам`ятку архітектури та містобудування республіканського значення взято на державний облік Постановою Ради Міністрів Української РСР від 06.09.1979 №442 та, відповідно до абзацу шостого статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини», остання визнається пам`яткою культурної спадщини.
Опрацюванням офіційних відомостей з сайту Міністерства культури та інформаційної політики встановлено, що вказаний об`єкт включено до переліку пам`яток культурної спадщини національного значення, які занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 13.10.2023 №1079 «Про внесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» (присвоєно охоронний №180036).
При цьому, одним із пріоритетних напрямів гуманітарної політики держави є збереження та охорона архітектурної спадщини.
Так, відповідно до ст. 1 Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи від 03.10.1985 (далі - Конвенція), яку ратифіковано Законом України від 20.09.2006 № 165-V, для цілей цієї Конвенції поняття «архітектурна спадщина» включає, зокрема, усі будівлі та споруди, що мають непересічне історичне, археологічне, мистецьке, наукове, соціальне або технічне значення, включаючи усі особливості їхнього технічного виконання та оздоблення.
Кожен учасник Конвенції зобов`язується: вживати правових заходів для охорони архітектурної спадщини; за допомогою таких заходів і діючих в кожній державі або кожному регіоні процедур, забезпечити охорону пам`яток, архітектурних ансамблів та визначних місць; запровадити відповідні контрольні і дозвільні процедури, необхідні для правової охорони об`єктів архітектурної спадщини (ст.ст. 3, 4 Конвенції).
Крім того, за ст. 9 Конвенції, кожна сторона цього міжнародного договору зобов`язується забезпечити, щоб відповідний компетентний орган належним чином реагував на порушення законодавства про охорону архітектурної спадщини. У відповідних випадках він може зобов`язати правопорушника зруйнувати новоспоруджену будівлю, якщо вона не відповідає встановленим вимогам, або реставрувати об`єкт спадщини, що охороняється, до його первісного вигляду.
Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які перебувають за її межами.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулюються Законом України «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон).
Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури», визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. 
Використання пам`ятки має здійснюватися відповідно до визначених або встановлених режимів використання, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.
Статтею 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що усі власники пам"яток, щойно виявлених об"єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об"єкти зобов"язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
Охоронний договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласника пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) і укладається на підставі ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини». Укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким покладається на власника зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини.
Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.
Тобто згадані норми права прямо передбачають обов`язковість виконання постанов і розпоряджень Уряду та є імперативними.
При цьому основним завданням охоронного договору є встановлення режиму використання пам`ятки культурної спадщини чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована, видів і термінів виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.
Таким чином, законом передбачено обов`язкове укладення власником або уповноваженим ним органом, користувачем пам`ятки чи її частини, охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини після переходу права власності.
Отже, охоронний договір, укладений на підставі ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини», є адміністративним договором.
Такий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №806/1536/18.
Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 12 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768 (далі - Порядок) власник (користувач) пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини у власність (користування) укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Отже, власник пам`ятки архітектури протягом місяця з моменту набуття права власності на пам`ятку культурної спадщини національного значення зобов`язаний був укласти з позивачем охоронний договір.
Обов`язок укладення охоронного договору покладається саме на власника пам`ятки, а не на орган охорони культурної спадщини і саме від нього повинна виходити ініціатива щодо укладення охоронного договору.
Такий висновок підтверджується й судовою практикою (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №826/4605/16, ухвала Вищого адміністративного суду України від 24.09.2015 у справі №826/10265/14).
Так, Верховний Суд у постанові від 13.12.2018 у справі №826/4605/16 зазначив наступне:
Пунктом 8 Порядку №1768 зафіксовано, що в охоронному договорі, складеному за формою згідно з додатком 1, зазначаються вимоги щодо режиму використання пам`ятки чи її частини, види і строки виконання робіт з консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту, пристосування пам`яток, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.
Відповідно до п.17 Порядку Охоронний договір на пам`ятку архітектури чи її частину складається за формою згідно з додатком 1 та повинен містити такі додатки:
1) акт технічного стану пам`ятки (форма якого визначається МКІП) з фотофіксацією, що не перевищує трьох місяців до дати укладення охоронного договору. Для комплексів (ансамблів) складається окремий акт на кожну їх складову. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на п`ять років. Якщо стан пам`ятки або її частини значно змінився після проведення робіт на пам`ятці, - протягом п`яти календарних днів після його зміни;
2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, розташовуються на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання;
3) технічний паспорт;
4) план пам`ятки чи її частини у масштабі 1:100, 1:200 (можуть бути у складі технічного паспорта);
5) план території пам`ятки;
6) паспорт пам`ятки (форма якого визначається МКІП).
Таким чином, як вбачається з вищевикладених норм чинного законодавства, юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка до якого мають бути додані додаткові документи.
Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлова будівля, Пантелеймонівська церква (літ.А-1), загальною площею 532,1 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Роменська, 1, перебуває у власності Пантелеймонівської громади Української православної церкви м. Суми Сумської єпархії Української православної Церкви.
Таким чином, відповідач Пантелеймонівська громада Української православної церкви м.Суми Сумської єпархії Української православної Церкви, як власник об`єкта культурної спадщини, зобов`язаний був укласти охоронний договір з органом охорони культурної спадщини.
Згідно з інформацією Управління містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації від 11.04.2025 №01-12/324 охоронний договір на пам`ятку архітектури національного значення «Пантелеймонівська церква» не укладено, звернення власника пам`ятки щодо укладання такого договору до управління не надходили.
Таким чином, всупереч вищевказаним нормам законодавства, відповідач дотепер не виконує свого обов`язку з укладення охоронного договору на об`єкт культурної спадщини національного значення - «Пантелеймонівська церква», що розташований за адресою: м. Суми, вул. Роменська, 1, з органом охорони культурної спадщини.
Обставини на які посилається відповідач у відзиві не спростовують правомірність обґрунтувань прокурора. 
Щодо доводів представника відповідача стосовно неповідомлення Пантелеймонівської громади Української православної церкви м. Суми Сумської єпархії Української православної Церкви про включення «Пантелеймонівської церкви», яка розташована по вул. Роменська, 1, до Переліку об`єктів культурної спадщини, відсутності у зв`язку з цим обов`язку останніх на укладення охоронного договору та передчасності пред`явленого прокурором позову
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулюються Законом України «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон).
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури», визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.
Зазначена норма має пряму дію та не передбачає жодних додаткових умов для набуття об`єктом статусу пам`ятки, зокрема внесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України чи прийняття окремого рішення органу охорони культурної спадщини.
Як зазначено прокурором у позові «Пантелеймонівську церкву» як пам`ятку архітектури та містобудування республіканського значення взято на державний облік Постановою Ради Міністрів Української РСР від 06.09.1979 №442.
У зв`язку з цим спірний об`єкт із моменту набрання чинності Законом України «Про охорону культурної спадщини» має сталий правовий статус пам`ятки культурної спадщини, а не щойно виявленого об`єкта.
Посилання відповідача на те, що спірний об`єкт нібито є щойно виявленим об`єктом культурної спадщини, є безпідставним та таким, що суперечить приписам закону, оскільки об`єкт був виявлений, ідентифікований та взятий на державний облік ще до набрання чинності Законом, що виключає можливість застосування до нього правового режиму щойно виявленого об`єкта.
Окремо слід зазначити, що вимога частини другої статті 14 Закону щодо повідомлення власника про взяття нерухомого об`єкта на державний облік діє в часі з 08.06.2000 і станом на вересень 1979 року зазначена процедура не вимагалася діючим законодавством Радянського Союзу.
Відповідно до статті 23 Закону, власник пам`ятки культурної спадщини зобов`язаний укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини. Юридичним фактом, з яким закон пов`язує виникнення цього обов`язку, є сам факт наявності в об`єкта статусу пам`ятки, а не направлення письмового повідомлення, ініціатива органу чи волевиявлення власника.
Обов`язок укладання охоронних договорів носить імперативний характер та спрямований на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання таких об`єктів та відповідальність за порушення режиму, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.
Законом передбачається обов`язкове укладення власником об`єкту культурної спадщини охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини вже після переходу права власності.
Такий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі № 806/1536/18.
За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю, Пантелеймонівську церкву (літ.А-1), загальною площею 532,1 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Роменська, 1, зареєстроване за Пантелеймонівською громадою Української православної церкви м. Суми Сумської єпархії Української православної Церкви 11.05.2006, на підставі свідоцтва про право власності ЯЯЯ/718397, виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради 03.05.2006.
Отже, релігійна громада, протягом одного місяця з моменту отримання пам`ятки культурної спадщини у власність, в травні 2006 року, зобов`язана була укласти охоронний договір на неї.
Обов`язок укладення охоронного договору покладається саме на власника щодо об`єкту культурної спадщини, а не на орган охорони культурної спадщини і саме від власника повинна виходити ініціатива укладення охоронного договору.
Такий висновок підтверджується й судовою практикою, зокрема постановами Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 826/4605/16 та від 25.05.2021 у справі № 640/4482/20, а також ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.09.2015 у справі № 826/10265/14.
З урахуванням наведеного, доводи представника відповідача є безпідставними, а п о з о в н і в и м о г и про зобов`язання відповідача укласти охоронний договір є законними, обґрунтованими та такими, що п і д л я г а ю т ь з а д о в о л е н н ю.

Щодо не обґрунтування прокурором порушення інтересів держави в цій справі та недоведеність права на звернення з вказаним позовом від імені Управління містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 4 статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Отже, законодавець наділив прокурора правом виконувати субсидіарну роль із захисту державних інтересів, щоб ці інтереси не залишилися незахищеними у разі, якщо відповідний орган такі заходи не вживає, робить це неефективно або неналежно.
Поняття «інтереси держави» є оціночним, а тому прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таку позицію висловлено у рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3- рп/99.
У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини вказаного рішення).
Таким чином, інтереси держави охоплюють широке і водночас не визначене чітко коло законних інтересів, які можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.
Разом із тим, надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це справді потрібно.
У свою чергу, чинними нормами міжнародного права закріплено виключну цінність об`єктів культурної спадщини для нинішніх і майбутніх поколінь та визначено їх охорону першочерговим завданням для всього людства.
Конституцією України та Законом імперативно проголошено, що охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування, оскільки такі об`єкти є частиною самобутності Українського народу, її історії та культури. Збереження та захист пам`яток забезпечується Державою.
Крім того, у законодавстві України закріплено концептуальний підхід (положення преамбули Конституції України) щодо відповідальності держави перед попередніми, нинішнім та прийдешніми поколіннями.
Культурна спадщина є вагомим чинником соціалізації особистості, на якій ґрунтується колективна ідентичність суспільних груп на місцевому, регіональному та національному рівнях. Незворотність втрат культурної спадщини призводить до провалів в історичній пам`яті, руйнації ідентичності, небезпеки втрати культурного розмаїття й підґрунтя подальшого суспільного розвитку.
Цей підхід підтверджується і в міжнародних документах, зокрема в Рамковій конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства від 27.10.2005, в якій визнається «громадський інтерес до культурної спадщини відповідно до її значення для суспільства».
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), у своїй практиці, теж визнає суспільний інтерес щодо збереження пам`яток культурної спадщини як законну мету для обмеження права власності. У рішенні в справі «Козасіоглу проти Туреччини» предметом спору був примусовий викуп турецьким урядом будинку в місті Адана, який було занесено до переліку культурних пам`яток. У своєму рішенні суд встановив: «Охорона культурної спадщини у країні є законною метою, здатною виправдати експропріацію державою будівлі, визначеної як «культурна пам`ятка». Схожі підходи були застосовані ЄСПЛ і в рішеннях у справах «Беєлер проти Італії», «Дебіліанови проти Болгарії», «СЦЕА Ферме де Фресно проти Франції» та ін., предметом яких теж були питання, пов`язані із правом власності на культурні пам`ятки та цінності.
З огляду на викладене, суд погоджується з твердженнями прокурора стосовно того, що відсутність належного захисту та дієвого контролю з боку уповноважених на те органів, може мати своїм наслідком невідворотні негативні наслідки для об`єктів культурної спадщини, вимагає безпосереднього та оперативного втручання органів прокуратури.
Крім того, у постановах Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 826/12524/18, від 25.02.2021 у справі № 522/8120/16-а, від 24.05.2021 у справі № 640/4482/20, від 22.10.2021у справі № 160/7922/20 та від 07.12.2021 у справі № 380/142/20, сформулювалась стала правова позиція, відповідно до якої спори у сфері охорони культурної та історичної спадщини відносяться до спорів, які стосуються захисту суспільного (публічного) інтересу.
У вказаних правовідносинах недобросовісна поведінка Пантелеймонівської громади Української православної церкви м. Суми Сумської єпархії Української православної Церкви, що виражається в неукладенні охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини «Пантелеймонівську церкву», порушує інтереси держави, оскільки ухилення власника від взяття на себе обов`язків щодо збереження об`єкту культурної спадщини фактично нівелює всю суть передбачених державою зобов`язань по захисту культурної спадщини, та унеможливлює належне здійснення уповноваженим органом контролю за її станом та охороною.
Відповідно до вимог п.п. 1, 17, 20 ч.1 ст. 6 Закону та п.п. 4, 5 Положення Управління зобов`язане здійснювати контроль за станом збереження та утримання об`єктів культурної спадщини, забезпечувати укладення охоронних договорів на об`єкти культурної спадщини та здійснювати контроль за їх виконанням у встановленому порядку, застосовувати фінансові санкції за порушення пам`яткоохоронного законодавства тощо.
Таким чином, в силу вище визначених норм Закону та Положення Управління містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації - є суб`єктом владних повноважень щодо реалізації державної політики у сфері захисту об`єктів культурної спадщини, зокрема пам`яток архітектури на території міста Суми і саме на нього покладено повноваження щодо укладення охоронних договорів на такі об`єкти культурної спадщини, а отже, воно є тим органом, який уповноважений здійснювати функції держави у зазначених правовідносинах.
Разом з тим, Прокурор обґрунтовано зазначає, що незважаючи на те, що релігійна громада тривалий час ухилялася від виконання покладених на неї законодавством обов`язків щодо укладення охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини «Пантелеймонівська церква», Управлінням будь-які дієві заходи щодо вказаного об`єкту культурної спадщини, у тому числі, спонукання до укладення такого договору у судовому порядку , не вживалися.
Відповідно до листа Управління містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації від 11.04.2025, управлінням не вживалися заходи претензійно-позовної роботи щодо цієї пам`ятки, у зв`язку з відсутністю коштів виділених на претензійно-позовну роботу у 2025 році.
У свою чергу, Верховний Суд дотримується правової позиції, що, у разі бездіяльності уповноваженого органу, прокурор має право звертатися до суду в інтересах держави у сфері охорони культурної спадщини (постановах від 17.11.2022 у справі № 640/16767/21, від 02.12.2020 у справі №734/519/15-ц, від 17.03.2021 у справі № 925/3/20, від 09.11.2022 у справі №260/437/21, від 09.02.2023 у справі №160/7640/20, від 09.10.2023 у справі № 640/4637/21).
Отже, порушення релігійною громадою вимог законодавства про охорону культурної спадщини є виключним випадком для вжиття саме прокурором заходів представницького характеру в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», спрямованих на захист об`єкта культурної спадщини національного значення - «Пантелеймонівська церква», в інтересах Управління як органу, уповноваженого діяти у спірних правовідносинах. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Керівника Окружної прокуратури міста Суми Язикова Олександра Володимировича в інтересах держави в особі Управління містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації до Пантелеймонівської громади Української православної церкви м. Суми Сумської єпархії Української православної Церкви, третя особа: Міністерство культури та стратегічних комунікацій України про зобов`язання вчинити дії – задовольнити у повному обсязі.
Зобов`язати Пантелеймонівську громаду Української православної церкви м. Суми Сумської єпархії Української православної Церкви укласти з Управлінням містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації, охоронний договір на об`єкт культурної спадщини - «Пантелеймонівська церква», розташований за адресою: м. Суми, вул. Роменська, 1, на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768. 
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   О.М. Кунець