Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.01.2026  	Справа №607/21405/25 Провадження №2-а/607/57/2026	
  	м. Тернопіль 	 	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області 
в складі: головуючої судді Воробель Н.П.,
за участю секретаря судового засідання Жук Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Кметик Володимир Степанович, до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (вул. Котляревського, 24, м. Тернопіль), співвідповідач: Департамент патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,
за участю:
представника позивача – адвоката Кметика В.С.,
представника відповідача Климчук О.І.,

встановив:

15.10.2025 позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кметик В.С., звернувся до суду з позовом до відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, співвідповідач: Департамент патрульної поліції, у якій просить: скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5869204 від 05.10.2025, винесену поліцейським 1 взводу 3 роти 1 батальйону УПП в Тернопільській області л-том поліції В.Р. Розовенко відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача вказує, що: із зазначеною постановою позивач не згідний, вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона не відповідає фактичним обставинам справи та постановлена без належних доказів його вини. Позивач не порушував ПДР, а тому вважає, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення не відповідає вимогам закону. Згідно з даними, які зафіксував інспектор поліції на реєстраторі зі службового транспортного засобу, водій ОСОБА_2 05.10.2025 о 10:36, керуючи транспортним засобом марки РEUGEOТ, н.з. НОМЕР_1 , у м. Тернополі по вул. Злуки, 6, під`їжджаючи до пішохідного переходу, переконався, що пішоходів, які б мали переходити пішохідний перехід біля тротуару не було, а тому продовжив рух транспортним засобом на малій швидкості, під`їжджаючи до кільцевої дороги та продовжуючи рух на вул. Коновальця. Позаду його автомобіля їхали на службовому транспортному засобі поліцейські, які після зупинки стверджували, що він не пропустив на пішохідному переході пішохода та продовжив рух транспортним засобом. Факту порушення водієм М. Питляром п. 18.1 ПДР не було, а тому зупинка і подальші дії інспекторів поліції щодо складання постанови серії ЕНА №5869204 від 05.10.2025 про накладення адміністративного стягнення були неправомірними та суперечать вимогам ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Позивач також звертає увагу на те, що оскаржувана постанова всупереч вимогам ст. 283 КУпАП не містить відомостей про використання інспектором поліції технічного засобу, яким здійснено відеозапис адміністративного правопорушення, яке ставиться у вину позивачу.
17.10.2025 ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
22.10.2025 до суду надійшов відзив представника відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Климчук О.І., зі змісту якого вбачається, що відеозаписами з автомобільного відеореєстратора поліцейського, які долучаються до матеріалів адміністративної справи, зафіксований факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме не зменшення швидкості та не зупинка перед пішохідним переходом, створення перешкоди пішоходу (10:36:50). Крім того, відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції зафіксовано, що позивач після зупинення його автомобіля працівниками поліції сам підтверджує факт скоєння ним адміністративного правопорушення, а саме не надання переваги пішоходам. Звертає увагу суду, що, як вбачається з оскаржуваної постанови, в графі 7 «до постанови додається» чітко вказано технічний засіб, а саме відео з НК 474462, 473323, відео з автореєстратора службового тз з нз 3619, відеозаписи якого і долучаються відповідачем до матеріалів справи. За таких обставин представник відповідача просить відмовити Питляру М.Р. у задоволенні позову в повному обсязі.
У судовому засіданні 19.01.2026 представник позивача Кметик В.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Климчук О.І. у судовому засіданні 19.01.2026 заперечила проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві.
Заслухавши доводи сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд доходить такого висновку:
за приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених Законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі – ПДР).
Згідно з п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У пункті 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 18.1 ПДР водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що водій зобов`язаний надавати переважне право руху пішоходу, який знаходиться на пішохідній доріжці (зебрі). У цьому разі водій зобов`язаний надати можливість пішоходу безпечно перейти дорогу, вулицю.
Згідно з ст. 17 Закону України «Про дорожній рух» пішохід, тобто особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу (до пішоходів належать також особи, які рухаються в кріслах колісних із швидкістю пішохода, ведуть велосипед, мопед чи мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу коляску або крісло колісне), має право на переважне перетинання проїзної частини по позначених пішохідних переходах.
Пішохідний перехід – ділянка проїзної частини, острівця безпеки чи розділювальної смуги або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Регульованим вважається пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором чи регулювальником, нерегульованим – пішохідний перехід, на якому немає регулювальника, світлофори відсутні або вимкнені чи працюють у режимі миготіння жовтого сигналу (п. 1.10 ПДР).
Відповідно до п. 4.16.а ПДР пішохід має право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до вимог ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом установлено, що 05.10.2025 інспектором 1 взводу 3 роти 1 батальйону УПП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції Розовенко В.Р. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5869204, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.
Зі змісту оскаржуваної постанови видно, що 05.10.2025 о 10:36 в м. Тернополі, просп. Злуки, 6, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом РEUGEOТ, н.з. НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, створивши перешкоду для пішоходів, чим порушив п. 18.1 ПДР.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
На підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, відповідачем долучено до відзиву диск із матеріалами відеофіксації, про які також зазначено в оскаржуваній постанові.
Оглядом відеозаписів з автореєстратора патрульного автомобіля та відеозапису з нагрудних камер працівників поліції встановлено, що 05.12.2025 о 10:36 позивач, керуючи транспортним засобом марки «Peugeot», наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість руху та не зупинився з метою надання переваги в русі пішоходу, який на той момент уже перебував посередині нерегульованого пішохідного переходу (00:00:48 відеофрагмента «video_2025-10-07_11-41-29», що відповідає фактичному часу 10:36:50). Після зупинки транспортного засобу працівником поліції було озвучено причину зупинки, а саме ненадання водієм переваги пішоходу під час руху по просп. Злуки, на що позивач пояснив, що не помітив пішохода (00:54:54 відеофрагмента «export-5qif3»). У подальшому працівником поліції проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, під час якого позивачу було роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, а також ознайомлено його зі змістом оскаржуваної постанови (02:06:38 відеофрагмента «export-5qif3»).
Як зазначив Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 751/4821/17, вимога пункту 18.1 ПДР України передбачає, що на нерегульованих пішохідних переходах пішоходи мають перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вони ступили на перехід. Для виконання вимоги цього пункту водій транспортного засобу обов`язково повинен своїм маневром показати пішоходам, що він дає дорогу, тобто знизити швидкість, якщо цього достатньо для того, щоб дати дорогу або зупинитися. 
Забороняється здійснювати об`їзд пішохода, який перебуває на пішохідному переході незалежно від відстані між ним і транспортним засобом, а також збільшувати швидкість з метою «проскочити» перед пішоходом, який ступив на нерегульований пішохідний перехід. 
Таким чином, водій повинен врахувати можливі маневри пішохода на пішохідному переході (пішохід може зупинитися, передбачаючи небезпеку, побігти або уповільнити хід) і спрогнозувати можливий розвиток ситуації: якщо ймовірно, що шляхи руху пішохода (незалежно від того, як він рухається) і транспортного засобу можуть перетнутися на переході, - уникнути такої ситуації, тобто дати дорогу пішоходу.
Отже, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позивач, рухаючись перед нерегульованим пішохідним переходом, не надав переваги пішоходу, який розпочав перехід проїзної частини у встановленому місці, та, не зупинившись, проїхав пішохідний перехід, чим створив перешкоду для пішохода, внаслідок чого порушив вимоги пункту 18.1 ПДР.
Враховуючи викладене, суд вважає, що порушення позивачем пункту 18.1 ПДР, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 122 КУпАП, підтверджується належними та допустимими доказами. У позовній заяві сторона позивача заперечила факт вчинення правопорушення, однак відповідач як суб`єкт владних повноважень у спірних правовідносинах надав докази правомірності прийнятого ним рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим оскаржувана постанова винесена відповідно до вимог закону, є правомірною, а підстави для її скасування відсутні.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак судові витрати стягуються з відповідача лише при задоволенні позову, а тому відсутні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору в розмірі 605,60 грн.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 242, 244-246, 257, 268, 271, 286 КАС України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Кметик Володимир Степанович, до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ: 40108646, вул. Котляревського, 24, м. Тернопіль), співвідповідач: Департамент патрульної поліції (код ЄДРПОУ: 40108646, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення – відмовити. 
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддя	Н. П. Воробель