П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 947/39292/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Дегтярьової С.В.,
суддів – Крусяна А.В., Яковлєва О.В.,
розглянув в порядку письмового провадження у місті Одеса апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду міста Одеси від 29 грудня 2025 року у справі №947/39292/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними дій інспектора та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -
В С Т А Н О В И В:
17 жовтня 2025 ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Багно В.С., звернулась до Київського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просила суд поновити позивачу строк на подання адміністративного позову, визнати протиправними дії інспектора поліції 2 взводу 7 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанту поліції Кірсанова Івана Сергійовича при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5866455 від 04 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП, а також скасувати постанову серії ЕНА №5866455 від 04 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП.
В позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що її незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1190,00 гривень за порушення, передбачене ч.1 ст.121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вважає, що дана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Висновки інспектора поліції ґрунтуються виключно на припущеннях, без належного розгляду обставин по адміністративній справі, що є неправомірним в розумінні ст.252 КУпАП, тому позивач вважає, що вищевказана постанова є незаконною та підлягає скасуванню.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2025 року позов задоволений. Суд поновив ОСОБА_1 строк на подання адміністративного позову про визнання протиправними дії інспектора та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та скасував постанову серії ЕНА №5866455 від 04 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1190,00 грн. В решті вимог позову - відмовив.

Обґрунтування апеляційної скарги
Відповідач не погодився з вказаним судовим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення Київського районного суду міста Одеси від 29 грудня 2025 року по справі №947/39292/25 (провадження №2-а/947/307/25) прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом неповно з`ясовані та не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому дане рішення підлягає скасуванню у зв`язку тим, що суд, зокрема, безпідставно поновив строк на подання адміністративного позову. Апелянт наголосив, що гр. ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Багно В.С., вже зверталась до Київського районного суду міста Одеси з адміністративним позовом щодо оскарження постанови серії ЕНП №5866455 від 04 жовтня 2025 року (справа №947/38866/25, суддя Куриленко О.М.). Справу за №947/39292/25 відкрито за результатами подачі адміністративного позову вдруге щодо оскарження тієї ж постанови. А тому, на думку апелянта, вдруге позовна заява подана з пропуском процесуального строку. У зв`язку з цим вважає, що суд повинен обґрунтувати свою позицію відповідними доводами, а не лише зазначити «визнати поважними причини пропуску процесуальних строків».
Крім того, під час подання відзиву щодо позову по справі №947/39292/25, представником відповідача було досліджено кожен аргумент викладений позивачем у своїй позовній заяві та спростовано їх належними, допустимими, достовірними та у їх сукупності достатніми доказами, однак, суд першої інстанції жодним чином не врахував такі доводи сторони відповідача та прийшов до помилкових висновків щодо необхідності задоволення такого позову. 
У зв`язку з цим, апелянт просить рішення Київського районного суду міста Одеси від 29 грудня 2025 року по справі №947/39292/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву громадянки ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5866455 від 04 жовтня 2025 року - без задоволення.

Рух справи
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 січня 2026 року апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено строк 10 днів з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків.
16 січня 2026 року від представника заявника надійшла заява про усунення недоліків, якою ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 січня 2026 року виконано, недоліки усунуто.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2026 року апеляційне провадження відкрито та призначено до розгляду, встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.
03 лютого 2026 року справа з Київського районного суду м.Одеси надійшла до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшов.
Колегія суддів перевірила матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, та дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив, що 04 жовтня 2025 року поліцейським 2 взводу 7 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Кірсановим І.С. винесено постанову серії ЕНА №5866455 від 04 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190,00 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Як вбачається з вказаної постанови про адміністративне правопорушення, водій ОСОБА_1 04 жовтня 2025 року о 19 год 06 хв по вул. Ак. Корольова, 84, у м. Одеса керувала транспортним засобом, у якого не був освітлений державний номерний знак у темну пору доби, чим порушила п.2.9.В. Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.1 ст.121-3 КУпАП.
У позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що 04 жовтня 2025 року о 19 год 06 хв до автомобіля позивача, який знаходився біля будинку №84 по вул. Ак. Корольова у м. Одеса підійшли працівники поліції, які після перевірки документів, зокрема, позивачем було надано посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, страховий поліс, висловили претензію щодо «недостатньої» освітленості заднього номерного знаку автомобіля. На її заперечення та зауваження про те, що підсвітка працює та достатньо освітлений номерний знак, представники поліції до уваги не взяли та склали відповідну постанову. Позивач вказує, що правил дорожнього руху не порушувала, номерний знак мав освітлення, вказаний автомобіль вона придбала та при реєстрації будь-яких претензій з боку поліції висловлено не було, крім того позивач звертає увагу, що інспектор поліції не розглянув справу належним чином, як того вимагають норми статей 278, 280 КУпАП. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошено прізвище та посаду особи, яка розглядає справу, не було досліджено докази, та не з`ясовано інші обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи. Позивач вважає, що інспектор поліції з самого початку події позбавив позивача усіх гарантованих законом прав, в тому числі права на захист, не міг об`єктивно у повному обсязі з`ясувати обставини справи, будучи заздалегідь впевненим у вині ОСОБА_1 , що є порушенням процесуального розгляду справи.
Представником відповідача було надано до суду відзив, яким зазначено, що позивач намагається уникнути адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення та зазначив наступне. В ході виконання службових обов`язків у складі екіпажу патрульної поліції під час патрулювання Київського району м. Одеси інспектором поліції 2 взводу 7 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Кірсановим І.С., 04 жовтня 2025 року приблизно о 19 год 06 хв на вул. Ак. Корольова виявлено транспортний засіб марки Nissan Tiida, номерний знак НОМЕР_1 , який рухався з неосвітленим заднім номерним знаком в темну пору доби в порушення п.2.9.В. ПДР. Зупинивши вказане авто біля будинку №84 по вул. Ак. Корольова у м. Одесі, встановлено, що водієм автомобіля є ОСОБА_1 , інспектор поліції представився, роз`яснив права та причину зупинки транспортного засобу та суть вчиненого адміністративного правопорушення, водій та інспектор разом оглянули стан освітлення заднього номерного знаку, та інспектором встановлено, що він не освітлений, оскільки світло ламп направлене на нішу за номерний знаком, а не на номерний знак, як передбачено заводом-виробником. Крім того, у відзиві зазначено, що факт вчинення адміністративного правопорушення зафіксовано на портативний відеореєстратор під №474902.
Також, у відзиві відповідач звернув увагу, що транспортний засіб, яким керувала водій ОСОБА_1 , виготовлений для користувачів американського ринку, зокрема, вказані автомобілі мають специфічні квадратні номерні знаки, проте позивачем встановлено на автомобіль прямокутний номерний знак, внаслідок чого освітлення знаходилось за номерним знаком.

Нормативно-правове обґрунтування 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (частина перша статті 9 КУпАП).
Положеннями статті 245 КУпАП зазначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до частини 1 статті 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Частиною першою статті 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема, передбачені частинами першою та другою статті 121-3 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно зі ст. 31 Закону України Про "Національну поліцію" поліція може застосовувати такi превентивнi заходи, зокрема, перевiрка документiв особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технiчних приладiв i технiчних засобiв, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобiв фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху, у тому числі, зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Частиною першою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.
Відповідно до вимог ст.33 Закону України «Про дорожній рух» технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 30.2 ПДР на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка.
Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знаку на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.
Згідно з п.2.9.В. водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знаку або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Згідно визначень, які містяться п.1.10 ПДР, під темною порою доби розуміється частина доби від заходу до сходу сонця.
Єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), присвоєння буквено-цифрової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформлення і видачі реєстраційних документів та/або їх формування в електронній формі встановлюється Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388.
Відповідно до пункту 10 Порядку перша державна реєстрація транспортних засобів в Україні проводиться за умови відповідності конструкції і технічного стану певної марки (моделі) транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, обов`язковим вимогам правил та нормативів, що підтверджується сертифікатом відповідності, виданим згідно з порядком затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, або відомостями реєстру сертифікатів затвердження типу і виданих виробниками сертифікатів відповідності колісних транспортних засобів та обладнання.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 червня 2011 року №738 «Деякі питання сертифікації транспортних засобів, їх частин на обладнання» сертифікат відповідності видається: виробником або його уповноваженим представником - резидентом України на кожний транспортний засіб, тип якого відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу; уповноваженими органами або визначеними Міністерством інфраструктури України органами із сертифікації, акредитованими відповідно до законодавства, на кожний новий транспортний засіб, який відповідає вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу якого не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу, а також на той, що був у користуванні.
Пунктом 1.2 наказу Міністерства інфраструктури «Про затвердження Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання та Порядку ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів або обладнання» від 17 серпня 2012 року №521 передбачено, що на кожен колісний транспортний засіб або партію обладнання, тип яких відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, виробник або його уповноважений представник - резидент України видає сертифікат відповідності.
Відповідно до п.п.б п.п.1.4 розділу 1 Порядку визначено, що індивідуальному затвердженню підлягає кожен КТЗ що був у користуванні і підлягає першій державній реєстрації в Україні.
Згідно визначення, наведеного у п.п.1.10 цього Порядку, індивідуальне затвердження - це сукупність процедур, за допомогою яких уповноважений орган чи орган із сертифікації підтверджує, що конкретний окремо взятий КТЗ, партія обладнання відповідають усім вимогам та технічним приписам, визначеним цим Порядком.
Частиною першою статті 121-3 КУпАП встановлено відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знаку, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знаку з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знаку.
Разом з тим, згідно п.27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
У рішенні ВС КАС від 20 лютого 2019 року у справі №404/4467/16-а, зроблено висновок, що під керуванням транспортним засобом розуміється технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Крім того, згідно п. 1 розділу XIII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395 тимчасове затримання транспортного засобу проводиться поліцейським відповідно до Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1102, у разі наявності в нього підстав вважати, що водієм учинено порушення, передбачені частинами першою - четвертою, шостою і сьомою статті 121, статтею 121-3, частинами третьою, п`ятою, шостою та сьомою статті 122 (у частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома)), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою – четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1КУпАП. За наявності правових підстав, передбачених абзацом першим пункту 1 цього розділу, тимчасове затримання транспортного засобу проводиться шляхом його блокування або доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку. Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку проводиться виключно за умов, що розміщення такого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху чи створює загрозу безпеці руху або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. За відсутності умов, зазначених в абзаці третьому цього пункту, тимчасове затримання транспортного засобу проводиться шляхом блокування за допомогою технічних пристроїв.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Колегія суддів дослідила матеріали справи та дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що ним при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.
Щодо позиції апелянта про безпідставне поновлення строку на подання адміністративного позову судом першої інстанції суд зазначає наступне. 
Згідно ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). 
Частиною 1 статті 121 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Постанова серії ЕНА №5866455 щодо притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП винесена 04 жовтня 2025 року. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою 14 жовтня 2025 року, тобто в межах строку, передбаченого процесуальним законом. Однак, 15 жовтня 2025 року Київський районний суд міста Одеси по справі №947/38866/25 виніс ухвалу про повернення позовної заяви через відсутність копії ордера про надання правничої (правової) допомоги або довіреності на представництво інтересів позивача в матеріалах справи, оскільки позов подавався представником. 
ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом 17 жовтня 2025 року.
Колегія суду звертає увагу, що позивач, в межах строку на апеляційне оскарження, звернулась до суду за захистом своїх прав, реалізувавши своє право на судовий захист своєчасно та належним чином, однак, позовну заяву суд повернув наступного дня. Ухвалою суду першої інстанції позовну заяву повернуто з підстав, що не пов`язані з вирішенням спору по суті та не свідчать про зловживання позивачем своїми процесуальним правами. Ухвала про повернення позовної заяви по справі №947/38866/25 надіслана судом до Єдиного державного реєстру судових рішень 15 жовтня 2025 року, зареєстрована 15 жовтня 2025 року, забезпечено надання загального доступу 16 жовтня 2025 року. 
Після отримання ухвали позивач повторно, без зайвих зволікань, звернувся до суду, усунувши недоліки, які стали підставою для її повернення. Разом з тим повторне звернення формально відбулось після спливу строку звернення до суду.
Доводи апелянта про те, що позивач не оскаржив ухвалу Київського районного суду міста Одеси по справі №947/38866/25 від 15 жовтня 2025 року, а тому пропуск строків здійснено свідомо, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки оскарження рішень не є обов`язком сторони, а повторне звернення до суду після усунення недоліків є передбаченим законом способом реалізації права на судовий захист.
Суд врахував всі обставини та вважає, що пропуск строку звернення до суду зумовлений виключно процесуальними наслідками повернення позовної заяви через невиконання адвокатом свого обов`язку перед клієнтом, а не бездіяльністю, недбалістю чи недобросовісною поведінкою самого позивача. Відтак, клопотання позивача на поновлення процесуального строку для звернення до суду задоволене судом обґрунтовано.
Відповідно до статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право, зокрема, користуватись правовою допомогою адвоката або іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. 
Зазначена гарантія є правом особи, а тому посилання апелянта на відповідальність за наслідками коли особа його не використовує, безпідставне.
Щодо твердження апелянта стосовно форми номерного знаку суд звертає увагу, що предметом судового розгляду є правомірність винесення постанови про адміністративне правопорушення, а не оцінка доцільності або мотивів вибору позивачем того чи іншого типу номерного знаку під час державної реєстрації транспортного засобу. Вибір певного типу номерного знаку, який офіційно виданий уповноваженим органом, не свідчить про протиправність дій позивача, якщо такий номерний знак відповідає державному стандарту та закріплений за транспортним засобом суб`єктом владних повноважень.
Отже, ці твердження апелянта мають оціночний характер та не впливають на висновок суду.
Доводи апелянта, що задній номерний знак на автомобілі позивача не був освітлений і на початку руху, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на припущеннях. Апелянт вважає, що розташування номерного знаку поверх спеціальної ніші з підсвіткою об`єктивно унеможливлює його належне освітлення. Разом з тим, наведене твердження не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, які б свідчили про те, що саме конструктивне розміщення номерного знаку перешкоджало його освітленню в розумінні Правил дорожнього руху. В матеріалах справи відсутні результати технічних вимірювань, висновків експертів або інші об`єктивні дані, які б підтверджували, що рівень та напрямок освітлення не відповідав встановленим нормам. 
При цьому суд бере до уваги той факт, що апелянт не заперечує самого освітлення номерного знаку посилаючись на те, що таке освітлення було "недостатнім".
Колегія суддів наголошує, що диспозиція ст.121-3 КУпАП передбачає відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу з неосвітленим номерним знаком. Згідно копії постанови ЕНА №5866455 від 04 жовтня 2025 року ОСОБА_1 притягується саме за керування транспортним засобом, у якого був неосвітлений державний номерний знак в темну пору доби. Проте, докази керування останньою транспортним засобом у матеріалах справи відсутні. 
Колегія суддів дослідила відео, що подане до матеріалів справи працівниками патрульної поліції, на якому зафіксовані події, що передували складанню оскаржуваної постанови: весь період відеозйомки автомобіль знаходиться в нерухомому стані, номерні знаки підсвічені, факту приведення позивачем автомобіля в рух відео не містить. Дані обставини підтверджені також і фототаблицею.
Згідно пункту 9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі 07 листопада 2015 року №1395 розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Однак, колегія суддів після переглянутого відеозапису, погоджується з судом першої інстанції що поліцейський не дотримався порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Разом з тим, поліцейські не дотримались процедури, передбаченої п.1 розділу XIII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395.
Слід наголосити, що у суду відсутні повноваження самостійно доводити винуватість особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Як роз`яснив Верховний Суд в правовій позиції, що викладена в постанові від 26 червня 2019 року в справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17, при розгляді справ про вчинення адміністративних правопорушень необхідно врахувати, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а відсутність доказів здійснення водієм правопорушення, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення адміністративного позову.
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Керуючись статтями 139, 242-244, 250, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду міста Одеси залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду міста Одеси від 29 грудня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складений 09.02.2026.

Суддя-доповідач 		С.В. Дегтярьова	
 Судді	   	 А.В. Крусян    О.В. Яковлєв