Справа № 211/14474/25
Провадження № 3/211/415/26
П О С Т А Н О В А
іменем України

19 січня 2026 року суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Юзефович І.О. розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з ГУ ДПС у Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, директора ТОВ «Українська компанія рейкових скріплень» м. Кривий Ріг, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , 
-за ч.2 ст.163-2 КУпАП,-
ВСТАНОВИВ:
До Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення №61759/04-36-04-15/42408114 від 19.11.2025 року, згідно якого за результатами камеральної перевірки директор ТОВ «Українська компанія рейкових скріплень» м. Кривий Ріг ОСОБА_1 вчинив несвоєчасне надання платіжного доручення до установи банку на перерахування належного до сплати податків та зборів, а саме несвоєчасна сплата узгодженої суми грошового зобов`язання з ПДВ на суму ПДВ 61729,22грн. за період з 01.06.2025 по 30.10.2025, чим порушено п.57.1 ст.57 ПКУ. Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, кваліфіковано за ч.2 ст.163-2 КУпАП.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Суддя враховує, що неявка особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, належним чином повідомленої про дату, час та місце судового розгляду справи, являється її волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав. Зважаючи на положення ст.268 КУпАП, що не містить імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за ст.163-2 КУпАП у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, судове засідання проведено без ОСОБА_1 ..
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
У відповідності до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Згідно ч.2 ст.163-2 КУпАП відповідальність настає за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за те ж порушення.
В протоколі зазначено, що дії особи кваліфіковано за ч.2 ст.163-2 КУпАП, однак підтвердження про притягнення даної особи до адміністративної відповідальності протягом року за ч.1 ст.163-2 КУпАП до матеріалів справи не додано, внаслідок чого суд позбавлений можливості перевірити відповідну кваліфікацію дій особи.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.
У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.
Так, в рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі №1-135/2018 (5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Отже, коли вина особи не доведена належними доказами, то провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1ст. 247 КУпАП.
Керуючись ст.ст. 163-2, 247, 251, 252, 266 КУпАП -
ПОСТАНОВИВ:
Провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.163-2 КУпАП закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду в десятиденний строк з дня винесення постанови.

Суддя:	  	І.  О.  Юзефович