ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 р. 	Справа № 520/7993/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Вищого антикорупційного суду на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2025, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі №520/7993/25
за позовом ОСОБА_1 
до Вищого антикорупційного суду 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Вищого антикорупційного суду, в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність Вищого антикорупційного суду з невиплати у березні 2025 року судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у вигляді суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року;
- стягнути з Вищого антикорупційного суду на користь судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у вигляді суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року у сумі 130 087,48 гривень.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2025 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Вищого антикорупційного суду щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 01 січня 2021 року по 07 березня 2025 року у зв`язку з порушенням термінів виплати суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року, виплаченої 07 березня 2025 року на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі за № 520/30775/23.
Зобов`язано Вищій антикорупційний суд нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 01 січня 2021 року по 07 березня 2025 року у зв`язку з порушенням термінів виплати суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року, виплаченої 07 березня 2025 року на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі за № 520/30775/23.
В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2025 скасувати та ухвалити постанову якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач зазначає, що з клопотанням про застосування іншого способу захисту мого порушеного права до суду першої інстанції не звертався, а самостійно визначений судом спосіб порушує статтю 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплене моє право на ефективний засіб правового захисту («Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження»), не узгоджується також і з вимогами ч. 2 ст. 5, ч. 2 ст. 9, п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України та не відповідає основному завданню і засадам адміністративного судочинства, які встановлені ст. 2 КАС України, оскільки: не охоплює сутність мого позову; не є достатнім і не відповідає вимогам оперативності; не є доступним та ефективним і за законом і практично; не здатен безпосередньо забезпечити відшкодування. Вважає, що саме стягнення з відповідача на мою користь суми компенсації, а не покладення на нього зобов`язання виплатити таку компенсацію, є у даному випадку єдиним ефективним способом правового захисту мого порушеного права за статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на необхідність застосування якого вказує низка рішень Європейського суду з прав людини.
Крім того, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2025 скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зазначає, що пункт 6 Порядку № 845 визначає перелік документів, які подаються для стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників. Після звернення ОСОБА_1 до Казначейства із виконавчим листом у справі №520/30775/23, 04 березня 2025 року Казначейство звернулося до ВАКС із листом вихідний № 12-06-06/4939, яким було розпочато процес виконання судового рішення. ВАКС невідкладно забезпечив належне виконання Казначейством вказаного судового рішення, направивши відповідь 06 березня 2025 року за вихідним №03.13-01/41/2025. Як зазначено у позовній заяві ОСОБА_1 та підтверджено наданими ним доказами, грошові кошти на виконання судового рішення у справі № 520/30775/23 були отримані ним 07 березня 2025 року. З викладеного вбачається, що судове рішення у справі №520/30775/23 виконане ВАКС невідкладно, в межах та строки встановленої законодавством процедури. ВАКС не було допущено затримки ні на один чи більше календарних днів чи місяців виплати доходів, нарахованих ОСОБА_1 на виконання судового рішення, тому відсутні правові підстави для стягнення з ВАКС передбаченої Законом № 2050-ІІІ компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що З 11.04.2019 року по даний час ОСОБА_1 перебуває на посаді судді Вищого антикорупційного суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі за 520/30775/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Вищого антикорупційного суду про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Вищого антикорупційного суду щодо нарахування та виплати судді ОСОБА_1 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн. Зобов`язано Вищий антикорупційний суд провести нарахування та виплату судді ОСОБА_1 недонарахованої та невиплаченої суддівської винагороди та допомогу на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року - по 30 вересня 2023 року на підставі частин 2, 3 статті 135, статті 136 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 02.06.2016 №1402-VIII, виходячи з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2021 року-2270 грн., на 1 січня 2022 року-2481 грн., на 1 січня 2023 року-2684 грн., з врахуванням виплачених сум та утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року у справі № 520/30775/23 заяву державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни про зміну способу та порядку виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі за 520/30775/23 залишено без задоволення.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2025 року у справі за № 520/30775/23 апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства юстиції України задоволено.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 р. по справі № 520/30775/23 скасовано.
Прийнято постанову, якою задоволено заяву державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни про зміну способу та порядку виконання судового рішення в адміністративній справі № 520/30775/23.
Змінено спосіб та порядок виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 р. у справі № 520/30775/23 про зобов`язання Вищого антикорупційного суду провести нарахування та виплату судді ОСОБА_1 недонарахованої та невиплаченої суддівської винагороди та допомогу на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року - по 30 вересня 2023 року на підставі частин 2, 3 статті 135, статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, виходячи з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2021 року-2270 грн., на 1 січня 2022 року-2481 грн., на 1 січня 2023 року-2684 грн., з врахуванням виплачених сум та утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті» у розмірі 1020879,33 грн., шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України відповідної суми коштів (1020879,33 грн.) у порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845.
07 березня 2025 року на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 р. у справі № 520/30775/23 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2025 року у справі за №520/30775/23 відповідачем виплачено позивачу грошові кошти у сумі 786 027,08 гривень, проте позивач зазначає, що при цьому відповідач не виплатив позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів.
Вважаючи, що відповідачем протиправно не виплачено компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з позовом.
Задовольняючи частков позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для отримання компенсації за втрату частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини грошового забезпечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-III (далі – Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 (далі – Порядок №159).
Відповідно до ст. 1 Закону №2050-III, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно із ст. 2 Закону №2050-III передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.
Виходячи із зазначеного, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) виплата громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; 4) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).
Основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати доходів проводиться незалежно від порядку і підстав виплати доходів: добровільного чи на виконання судового рішення.
Відповідно до п. 1 Порядку №159, дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно із п. 2 Порядку №159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Відповідно до абз. 6 п. 3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.
Статтею 3 Закону №2050-III встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Отже, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані, але не виплачені.
Таким чином, основною умовою для виплати громадянам передбаченої ст.2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159 є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи за виконанням судового рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 у справі № 520/30775/24 відповідачем 07.03.2025 виплачено позивачу грошові кошти у сумі 786 027,08 гривень.
Враховуючи зазначене, а також те, що несвоєчасне нарахування сум суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року - по 30 вересня 2023 відбулось у зв`язку з неправомірними діями відповідача, що встановлено судовим рішенням, тобто з вини органу, що нараховує і виплачує грошове забезпечення, тому колегія суддів вважає, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та дійшла висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.
Посилання відповідача на те, що судове рішення у справі №520/30775/23 виконане ВАКС невідкладно, в межах та строки встановленої законодавством процедури, а ВАКС не було допущено затримки ні на один чи більше календарних днів чи місяців виплати доходів, нарахованих ОСОБА_1 на виконання судового рішення, колегія суддів вважає помилковим, оскільки компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (недонарахованої та невиплаченої суддівської винагороди та допомогу на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року - по 30 вересня 2023), а не виконання рішення суду. Оскільки вказані кошти нараховані, зокрема, в результаті виплати сум донарахованої суддівської винагороди та допомогу на оздоровлення та відновлення прав позивача, порушених при недонарахованої та невиплаченої суддівської винагороди та допомогу на оздоровлення за період з 01 січня 2021 року - по 30 вересня 2023, вказана сума є доходом в розумінні ст. 2 Закону №2050-ІІІ.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.11.2022 по справі №674/22/17, від 04 вересня 2025 року у справі №420/16557/24, які враховуються судом в силу приписів ч.5 ст. 242 КАС України.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушене право позивача підлягає судовому захисту та поновленню шляхом визнання протиправною бездіяльність Вищого антикорупційного суду щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 01 січня 2021 року по 07 березня 2025 року у зв`язку з порушенням термінів виплати суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року, виплаченої 07 березня 2025 року на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі за № 520/30775/23 та зобов`язання Вищий антикорупційний суд нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 01 січня 2021 року по 07 березня 2025 року у зв`язку з порушенням термінів виплати суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року, виплаченої 07 березня 2025 року на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі за № 520/30775/23.
Стосовно вимоги про стягнення з відповідача компенсації втрати грошових доходів у сумі, що була визначена позивачем у розмірі 130 087,48 грн., колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, оскільки обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, наразі спір про суму з приводу вказаних обставин відсутній, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Інші доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Вищого антикорупційного суду - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2025 по справі №520/7993/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   Л.В. Любчич