ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року	Львів	Справа № 380/22402/24 пров. № А/857/18507/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Матковської З.М.,
суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у справі №3 80/22402/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, (головуючий суддя першої інстанції Кисильова О.Й., час ухвалення не вказано, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 10.04.2025),-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач), від імені якого діє адвокат Буженкою Ю.С., звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту відповідач), у якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення за заявою позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";
- зобов`язати відповідача прийняти рішення про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";
- зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Позовна заява обґрунтована тим, що 13.09.2024 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав на адресу відповідача заяву про надання відстрочки від призову на військову службу на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а саме – у зв`язку із наявністю матері із числа осіб з інвалідністю ІІ групи.
Зауважує, що після подання заяви, 19.09.2024 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 представник позивача надіслав адвокатський запит з метою одержання відомостей про розгляд заяви ОСОБА_1 від 13.09.2024.
23.10.2024 представник позивача отримав відповідь від 14.10.2024 № 9772, в якій ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначив про повернення заяви від 07.10.2024 із доданими до неї документами.
Зважаючи на наведене, позивач не погоджується із бездіяльністю відповідача щодо не прийняття рішення за заявою від 13.09.2024, а тому просить суд зобов`язати відповідача прийняти рішення про надання ОСОБА_1 відстрочки, чим позовні вимоги задовольнити повністю.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що при ухваленні рішення порушені норми матеріального та процесуального права, на підставі чого, рішення суду першої інстанції не може вважатись законним, а тому його необхідно скасувати.
Вказує, що інформування ОСОБА_1 про прийняте 14.10.2024 рішення здійснене відповідачем у спосіб надіслання повідомлення 29.10.2024 № 3825 (1), що відповідає Додатку 7 до Порядку № 560, із зазначенням причини відмови наявність особи, яка може здійснювати догляд, свідчить про належне документування рішення комісії. Однак, суд першої інстанції не надав оцінку доказам, які підтверджують неможливість здійснення догляду за матір`ю сестрою позивача, що тягне за собою, протиправність дій ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також, апелянт вважає, що суд не оцінив індивідуальні обставини, які свідчать про виключну роль ОСОБА_1 у здійсненні постійного догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю. Ігнорування цих обставин є порушенням принципів належного адміністративного розгляду, а також суперечить підходу, що закріплений у практиці Верховного Суду, згідно з яким при вирішенні питань надання відстрочки повинні. враховуватись не лише формальні підстави, але й фактична здатність інших осіб забезпечити належний догляд.
Ураховуючи викладене, скаржник зазначає, що висновок суду першої інстанції про відсутність протиправної бездіяльності відповідача є передчасним та не ґрунтується на повному й всебічному дослідженні обставин справи. Відтак, рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 про відмову у наданні відстрочки позивачу не відповідає принципам справедливості, добросовісності та законності, що є підставою для визнання таких дій протиправними.
З огляду на зазначене, позивач вважає, що позовну вимогу про зобов`язання надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації необхідно задовольнити, оскільки, позивач належним чином направив заяву в ІНФОРМАЦІЯ_3 , та довів неможливість здійснення утримання сестрою своєї матері з об`єктивних причин, щоє підставою для скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про задоволення його позову.
Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Суд встановив та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 та обліково-послужної карти № 504/1МБ.
13.09.2024 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку через АТ "Укрпошта" звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а саме – у зв`язку із наявністю матері із числа осіб з інвалідністю ІІ групи.
19.09.2024 представник позивача звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із адвокатським запитом з метою одержання відомостей про розгляд заяви ОСОБА_1 від 13.09.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу.
14.10.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 листом за № 9772 повідомив представника позивача, що відповідно до протоколу від 11.10.2024 № 79 засідання комісії з питань надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення при ІНФОРМАЦІЯ_5 , заява ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову розглянута.
29.10.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 надіслав ОСОБА_1 повідомлення № 3825 (1), вказавши, що комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 (відокремленого відділу територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, розвідувального органу України) розглянула заяву та підтвердні документи щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до абзацу (за наявності) п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Комісія ухвалила рішення, яке оформлене протоколом від 11.10.2024 № 79, про відмову ОСОБА_2 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та зазначено, що ОСОБА_2 підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах. Причини відмови – комісія встановила особу - сестру, з числа не військовозобов`язаних, яка може здійснювати догляд.
Не погодившись із бездіяльністю відповідача щодо не прийняття рішення за заявою, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що у повідомленні від 29.10.2024 № 3825 (1) вказано, що воно оформлене відповідно до Додатку 7 зі змінами, внесеними згідно із постановою від 07.06.2024 № 675. Таким чином, суд першої інстанції вважав, що у такому разі відсутній факт протиправної бездіяльності відповідача щодо не прийняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 13.09.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 11.10.2024 ухвалила рішення з цього питання, яке оформлене протоколом № 79, про відмову позивачу у наданні відстрочки.
Інформування ОСОБА_1 про прийняте 14.10.2024 рішення здійснене відповідачем у спосіб надіслання повідомлення 29.10.2024 № 3825 (1), що відповідає Додатку 7 до Порядку № 560, із зазначенням причини відмови — наявність особи, яка може здійснювати догляд. Це свідчить про належне документування рішення комісії.
Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність ознак протиправної бездіяльності відповідача, оскільки ним дотримані вимоги Порядку № 560 щодо розгляду заяви про відстрочку та повідомлення позивача про прийняте рішення, що на переконання суду, є підставою для відмови у задоволенні позову.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Відповідно до статті 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Як передбачено п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
24.02.2022 Указом Президента України за № 64/2022 "Про введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні" введений воєнний стан.
24.02.2022 Указом Президента України за № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.
Апеляційний суд застосовує законодавство, що регулює порядок призову на військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану, оскільки на момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а тому 
Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі - Закон № 3543-XII, в редакції чинній на дату звернення позивача із заявою про надання відстрочки) визначає правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення згідно з ч.ч. 7, 8 ст. 23 Закону № 3543-XII здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки. Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.
Апеляційний суд встановив, що зміст позовних вимог полягає у незгоді позивача щодо не прийняття відповідачем рішення за заявою позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та зобов`язаня відповідача прийняти рішення про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
При розгляді даної справи, колегія суддів враховує, що бездіяльність це не вчинення у встановлений законом строк дії, яку суб`єкт владних повноважень повинен вчинити.
Отже, в межах спірних правовідносин та зважаючи на зміст заявлених позивачем позовних вимог, потребує дослідження питання щодо протиправної, на думку позивача, бездіяльності відповідача, що стосується не прийняття відповідачем рішення за заявою позивача про надання відстрочки від призову у встановленому законодавством порядку.
Так, Кабінет Міністрів України 23.02.2022 постановою № 154 затвердив Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - Положення № 154, в редакції чинній на дату звернення позивача із заявою про надання відстрочки).
Згідно із п. 1 Положення № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, м.м. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.
Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.
Як встановлено абз. 9 п. 11 Положення № 154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Оскільки відповідач є органом військового управління, що забезпечує виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, саме на нього покладений обов`язок щодо прийняття рішення про надання відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час.
Із 18.05.2024 набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі - Порядок № 560), який визначає алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки.
Згідно із п. п. 56, 57 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Відповідно до п. 58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) а місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
Під час подання заяви військовозобов`язаний пред`являє військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі). Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації в день її подання.
Як передбачено п. 60 Порядку № 560, комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.
Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних.
Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
У разі коли комісія надіслала відповідні запити до органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, строк розгляду заяви та документів, що підтверджують право військовозобов`язаного на відстрочку, не перевищує 15 календарних днів. У разі неотримання від органу державної влади, іншого державного органу відповіді на запит комісія не пізніше ніж на п`ятнадцятий день з дати реєстрації заяви приймає рішення на підставі поданих заявником документів. Про відсутність відповіді від органу державної влади, іншого державного органу на запит зазначається в протоколі.
Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком 6.
Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Із матеріалів справи встановлено, що листом від 14.10.2024 № 9772 ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив представника позивача, що відповідно до протоколу від 11.10.2024 № 79 засідання комісії з питань надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення при ІНФОРМАЦІЯ_5 заява ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову розглянута. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 29.10.2024 склав повідомлення № 3825 (1) на ім`я ОСОБА_2 , вказавши, що комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 (відокремленого відділу територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, розвідувального органу України) розглянула заяву та підтвердні документи щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до абзацу (за наявності) п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Протоколом від 11.10.2024 № 79 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та повідомляє, що ОСОБА_2 підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах. Причини відмови – комісія встановила особу - сестру, з числа не військовозобов`язаних, яка може здійснювати догляд.
У повідомленні від 29.10.2024 № 3825 (1) вказано, що воно оформлене відповідно до Додатку 7 зі змінами, внесеними згідно із постановою від 07.06.2024 № 675.
Зважаючи на встановлені обставини справи, апеляційний суд вважає що оскільки комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 11.10.2024 ухвалила рішення за наслідком розгляду поданої заяви, яке оформлене протоколом № 79, про відмову позивачу у наданні відстрочки, то відсутній факт протиправної бездіяльності відповідача щодо не прийняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 13.09.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно того, що інформування ОСОБА_1 про прийняте 14.10.2024 рішення здійснене відповідачем у спосіб надіслання повідомлення 29.10.2024 № 3825 (1), що відповідає Додатку 7 до Порядку № 560, із зазначенням причини відмови — наявність особи, яка може здійснювати догляд. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що належне документування рішення комісії про відмову позивачу у наданні відстрочки свідчить про те, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність ознак протиправної бездіяльності відповідача, оскільки ним дотримані вимоги Порядку № 560 щодо розгляду заяви про відстрочку та повідомлення позивача про прийняте рішення, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
Апеляційний суд звертає увагу, що аргументи апелянта про необґрунтованість висновків суду щодо можливості здійснення догляду сестрою позивача та про невідповідність рішення принципам справедливості не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки предметом спору у даній справі є виключно бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення за заявою позивача, а не правомірність самого рішення про відмову у наданні відстрочки.
Згідно із частинами 2, 3 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позов
Таким чином, колегія суддів зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання прийняти рішення про надання відстрочки є способом захисту саме від бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Питання законності та обґрунтованості вже прийнятого рішення комісії про відмову у наданні відстрочки від призову не було предметом розгляду у цій справі, оскільки заявлені позивачем позовні вимоги стосуються виключно факту не прийняття відповідачем рішення за заявою позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Варто наголосити, що незгода апелянта з обґрунтуванням відмови та оцінкою комісією обставин можливості здійснення догляду іншою особою може бути предметом окремого адміністративного позову про визнання протиправним та скасування рішення комісії.
Також, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно із п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухваливши судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскільки підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у справі № 380/22402/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін