ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року
м. Хмельницький
Справа № 678/498/25
Провадження № 33/820/43/26

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Барчук В.М., з участю секретаря Яхієвої М.А.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Летичівського районного суду Хмельницької області від 17 листопада 2025 року,- 
в с т а н о в и в:
Постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 17 листопада 2025 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницький, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, тимчасово непрацюючого, військовозобов`язаного, інвалідність відсутня,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн. 
За постановою суду 23 березня 2025 року о 18 год. 41 хв. 00 с. ОСОБА_1 по вул. Автопарківська, 16/4 в селищі Летичів Летичівської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області керував транспортним засобом марки Honda Civic, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме - запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки чи в найближчому медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погоджуючись з постановою суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Летичівського районного суду Хмельницької області від 17.11.2025 щодо нього і закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
Вказує, що постанова суду винесена з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права. Судом не повністю з`ясовані усі фактичні обставини справи, не надана належна оцінка наявним в матеріалах справи доказам та обставинам. Суд підійшов формально до обставин справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розглядові.
Протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням ч. 1 ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС № 1376 від 1.2015 року. У протоколі відсутня графа чи притягувалася особа до адміністративної відповідальності, роз`яснення положень ст.ст. 55, 56, 59 Конституції України, а також про вручення другого примірнику протоколу про адміністративне порушення.
Працівник поліції, який складав протокол не роз`яснив ОСОБА_1 права та обов`язки, передбачені ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Працівник поліції їх оголосив, але належним чином не роз`яснив.
Протокол було складено у відсутність ОСОБА_1 , якого не було ознайомлено з протоколом та не було вручено копію протоколу. 
На відеозаписах, які містяться у справі, не зафіксовано процедуру складання протоколу. 
В матеріалах справи відсутні будь які докази того, що 23.03.2025, близько 18 год. 41 хв., в селищі Летичів по вул. Автопарківській, 16/4, саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.
На відеозаписі, який досліджений судом, вказана дата 04.01.2019, тобто вказаний відеозапис не має будь якого відношення до судової справи, яка розглядається.
Допитані працівники поліції ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не надали доказів того, що цей відеозапис зроблено 23.03.2025.
З іншого відеозапису від 23.03.2025 вбачається, що автомобіль не рухається. До автомобіля підійшов працівник поліції. ОСОБА_1 пояснив, що він автомобілем не керував. Під час розмови з поліцейськими ОСОБА_1 стало погано і він у зв`язку із природніми потребами відійшов в сторону. Працівники поліції його не наздоганяли. Категоричної відмови ОСОБА_1 пройти відповідно до встановленого порядку огляду на стан такого сп`яніння не було.
Надані суду працівниками поліції ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відеозаписи не підтверджують наявність у ОСОБА_1 запаху алкоголю з порожнини рота.
Суд не дав належної оцінки наданим суду поясненням ОСОБА_1 .
Допитані судом працівниками поліції не надали належних і допустимих доказів, що підтверджують наявність у ОСОБА_1 запаху алкоголю з порожнини рота, а також доказів керування ним транспортним засобом, не надано доказів категоричної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.
Також ОСОБА_1 зазначає, що якщо працівники поліції вважали що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, то працівники поліції не мали законних підстав для зупинки транспортного засобу, оскільки ОСОБА_1 не порушувалися Правила дорожнього руху. 
До показань працівників поліції слід віднестися критично, оскільки вказані особи є зацікавленими у розгляді справи.
Суд не дав належної оцінки поясненням свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів є неналежним доказом, оскільки складений у відсутності ОСОБА_1 та на відеозаписі не зафіксовано коли такий акт складався.
Рапорт від 23.03.2025 також є неналежним доказом, оскільки не підтверджує того факту, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, а не лише знаходився на сидінні водія.
Крім того, однією з головних умов огляду водія на стан алкогольного сп`яніння є й та обставина, що він саме у такому стані керував транспортним засобом.
Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Бригида В.В. будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явилися. Неявка особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Бригиди В.В. не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. 
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 і 284 КУпАП. В ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Судом першої інстанції було дотримано вказаних вимог закону, зміст постанови щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП відповідає вимогам, передбаченим ст.ст.283-284 КУпАП, справу розглянуто відповідно до вимог ст.280 КУпАП. 
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 23.03.2025 серії №ЕПР1 № 279743, у вказаний день о 18 год. 41 хв. 00 с. ОСОБА_1 по вул. Автопарківська, 16/4 в селищі Летичів Летичівської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області керував транспортним засобом марки Honda Civic, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме - запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки чи в найближчому медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів: протоколом про адміністративне правопорушення від 23 березня 2025 року, де зазначені фактичні обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд проведений працівником поліції у зв`язку з виявленими ознаками у ОСОБА_1 : запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, від проходження огляду за допомогою приладу Drager він відмовився; рапортом працівника поліції від 23 березня 2025 року згідно якого на лінію 102 надійшло повідомлення про те, що особа, можливо в стані алкогольного сп`яніння, їздить на автомобілі по вул. Автопарківська, буд. 16 селище Летичів і грубо порушує ПДР та відеозаписом.
Апеляційний суд приходить до висновку, що докази, які містяться у матеріалах справи, є належними, допустимими та достовірними, не суперечать фактичним обставинам справи, узгоджуються між собою та повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що 23.03.2025, близько 18 год. 41 хв., в селищі Летичів по вул. Автопарківській, 16/4, саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та про те, що допитані працівники поліції ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не надали доказів того, що цей відеозапис зроблено 23.03.2025, а також про те, що останній не відмовлявся від огляду на стан алкогольного сп`яніння спростовуються відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівником поліції під час керування транспортним засобом, у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння працівником поліції йому було неодноразово запропоновано на місці зупинки пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу, такий огляд йому було запропоновано пройти й у найближчому медичному закладі, проте водій на неодноразові запитання поліцейського не надавав чіткої та однозначної відповіді, що правомірно розцінено поліцейським як відмову від проходження огляду
Суд вважає, що відеозаписом зафіксовані реальні обставини, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки підтверджують як факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, так і факт його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я.
Крім того, допитаний судом першої інстанції працівник поліції ОСОБА_2 показав, що 23 березня 2025 року після 18 год. прибув на виклик разом з працівником поліції ОСОБА_3 до вул. Автопарківська в селищі Летичів Хмельницького району Хмельницької області, де виявили і зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 у якого були ознаки алкогольного сп`яніння – різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів, тому йому неодноразово запропонував пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Drager або у найближчому медичному закладі, проте водій втік з місця зупинки транспортного засобу, його не наздоганяли, адже він фактично відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, усі документи по адміністративній справі складено у його відсутність. 
Фактично аналогічні за своїм змістом покази надав свідок - працівник поліції ОСОБА_3 .
Таким чином, наявними у матеріалах справі доказами, дослідженими під час судового засідання у суді першої інстанції, підтверджується як факт керування 23.03.2025 о 18.00 год. транспортним засобом саме ОСОБА_1 , тобто виконання останнім функцій водія, так і відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Отже, твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, не знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Доводи ОСОБА_1 щодо відсутності у працівників поліції підстав для зупинки автомобіля під його керуванням не можуть бути прийняті до уваги, оскільки підстави для зупинки транспортного засобу або відсутність таких підстав не спростовують факту відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, тобто порушення водієм п.2.5 ПДР, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Крім того, всупереч доводам ОСОБА_1 , підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст.130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту відмови особи, яка керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння від проходження огляду у встановленому законом порядку.
Між тим, як вбачається з відеозаписів долучених до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, оскільки на лінію «102» надійшла інформація про те, що водій даного автомобіля можливо перебуває в стані алкогольного сп`янінні. Під час спілкування із працівниками поліції у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, у зв`язку із чим поліцейські запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу «Драгер» та у медичному закладі, на що ОСОБА_1 відповіді не надав та втік з місця зупинки у невідому напрямку.
При цьому, працівниками поліції було роз`яснено, що водій зобов`язаний на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку та при відмові від проходження огляду на стан такого сп`яніння на ОСОБА_1 буде складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення п.2.5 ПДР. 
Таким чином, під час судового розгляду достовірно встановлено, що поліцейський виконав всі вимоги чинного законодавства і вжив всі можливі дії в межах закону, порушень з його боку встановлено не було, у свою чергу водій ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок, передбачений п. 2.5 ПДР - не пройшов на вимогу поліцейського в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що надані суду працівниками поліції ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відеозаписи не підтверджують наявність у ОСОБА_1 запаху алкоголю з порожнини рота та про те, що допитані судом працівниками поліції не надали належних і допустимих доказів, що підтверджують наявність у ОСОБА_1 запаху алкоголю з порожнини рота, апеляційний суд до уваги не бере враховуючи наступне.
За змістом ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОН України від 09.11.2015 № 1452/735 (надалі Інструкція № 1452/735), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в пункті 4 розділу I Інструкції № 1452/735. 
Наведені вимоги закону свідчать, що повноваження поліцейського уповноваженого підрозділу НПУ самостійно виявляти та оцінювати наявність ознак алкогольного або наркотичного сп`яніння у водія транспортного засобу, є виключними, ніхто інший не має повноважень оцінювати наявність у водія тих чи інших ознак сп`яніння. У зв`язку з чим, якщо у поліцейського виникають підстави вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані сп`яніння, то поліцейський має законне право вимагати від водія пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції №1452/735, виявивши ці ознаки поліцейський законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги про те, що внутрішній рапорт поліції не може бути доказом у справі є безпідставними, оскільки в електронному рапорті зафіксовано звернення ОСОБА_5 , яка вказувала на можливе керування особою в стані сп`яніння, можливо, марки Таврія, червоного кольору , д.н.з. надати не може, грубо порушує ПДР, не зважаючи на те, що вказана особа не зазначена як свідок, електронний рапорт все ж є документом, у якому зафіксовано звернення особи щодо факту керування водієм транспортним засобом. Також, зазначене було підтверджено в судовому засіданні суду першої інстанції свідком ОСОБА_5 , яка показала, що 23 березня 2025 року в зв`язку із манерою водіння викликала поліцію, оскільки вважала, що водій не тверезий і порушує Правила дорожнього руху, особу водія транспортного засобу не бачила.
Крім того, відомості з електронного рапорту про реєстрацію відомостей про подію у Журналі єдиного обліку є не єдиним доказом, який підтверджує факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , оскільки в даному провадженні суд, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 , дослідив всі наявні в матеріалах докази у їх сукупності.
Суд також відхиляє аргументи апеляційної скарги, про те, що ОСОБА_1 не роз`яснено його прав і він не міг скористатись правовою допомогою, а матеріали справи складено у його відсутність, адже із відеозапису чітко вбачається, що працівник поліції неодноразово пропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, дана вимога працівника поліції для водія є законною і відповідає п. 2.5 Правил дорожнього руху, проте водій ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейським пішов у невідомому напрямку, такі свої дії не пояснив, тому поліцейським йому голосно озвучено про складення адміністративних матеріалів у його відсутність. 
Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Отже, закон не містить прямої вказівки на обов`язкову присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час складання (заповнення) протоколу про адміністративне правопорушення.
При цьому апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 скористався своїм правом на апеляційне оскарження, звернувшись з апеляційною скаргою, під час апеляційного розгляду залучив до участі у справі захисника – професійного адвоката, отже останній реалізував право користуватися юридичною допомогою адвоката, у тому числі під час апеляційного перегляду справи, зазначене, не завадило ОСОБА_1 реалізувати права, надані йому законом, у тому числі право на захист.
Наведені в апеляційній скарзі твердження про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням ч. 1 ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС № 1376 від 1.2015 року, у протоколі відсутня графа чи притягувалася особа до адміністративної відповідальності, роз`яснення положень ст.ст. 55, 56, 59 Конституції України, а також про вручення другого примірнику протоколу про адміністративне порушення є неспроможними враховуючи наступне.
Так, згідно з вимогами ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
Враховуючи наведені вимоги закону щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення, протокол серії ЕПР2№ 279743 від 23.03.2025 відповідає вимогам ст.256 КУпАП. 
Посилання апелянта про те, що на відеозаписі, який досліджений судом, вказана дата 04.01.2019, тобто вказаний відеозапис не має будь якого відношення до судової справи, яка розглядається, а отже такий доказ, на думку апелянта, є недопустимим, є необґрунтованими.
З інформації, що міститься на DVD диску вбачається, що відеозапис події 23 березня 2025 року складається із двох відео файлів. Всі ці відеозаписи цілком узгоджуються між собою щодо послідовності подій. 
Незначні неточності в фіксації часу на відеофайлах з нагрудних камер патрульних поліцейських апеляційний суд розцінює як помилки технічного характеру в роботі камери. Події правопорушення, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення від 23 березня 2025 року, в повній мірі відображені на відеозаписах, доданих до матеріалів справи. Тому дані неточності ніяким чином не спростовують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, та не впливають на законність оскаржуваного судового рішення.
Доводи про те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки поясненням ОСОБА_1 та поясненням свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , апеляційний суд до уваги не бере, оскільки судом першої інстанції у постанові викладені покази ОСОБА_1 , зазначених свідків та надано їм належну оцінку у сукупності з іншими доказами у справі. 
Тож, апеляційний суд не вбачає у діях суду першої інстанції ознак упередженості, необ`єктивності та формальності підходу до розгляду цієї справи, доказів на підтвердження зворотного апелянтом не надано, тому апеляційний суд не погоджується з наведеними вище доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги та положення ст.ст. 7, 245, 252 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. 
Інші посилання апеляційної скарги не спростовують висновків суду про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, які підтверджуються матеріалами справи, та були досліджені в ході апеляційного розгляду. 
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).
З урахуванням викладеного, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду. 
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, визначив вид стягнення і його розмір у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, відповідно до вимог статті 33 КУпАП.
Постанова суду є законною і підстав для її скасування не має.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Постанову Летичівського районного суду Хмельницької області від 17 листопада 2025 року щодо  ОСОБА_1  залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Хмельницького 
апеляційного суду Володимир БАРЧУК