Номер провадження: 22-ц/813/4730/25 
Справа № 522/15649/22
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс»
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23 січня 2025 року у складі судді Яреми Х.С., 

встановив:
2. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2022 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просило суд стягнути з відповідачів солідарно 409 429,65 грн. (383 193, 91 грн. - тіло кредитом, 26 235,74 грн. - відсотки) заборгованості за кредитним договором № 014/83122/82/81144 від 05.09.2007.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.09.2007 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступник АТ «Райффайзен Банк») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 014/83122/82/81144, за умовами якого кредитор надав позичальнику 70 000 доларів США, строком до 05.09.2017 під 13,50 % річних. Позичальник зобов`язався повернути Банку суму отриманого кредиту та сплатити проценти. Пізніше згідно з укладеними 28.03.2012 та 30.03.2012 Додатковими угодами, банк та ОСОБА_1 погодили зміну валюти кредитування з доларів США на гривню, зафіксували борг в розмірі 77 582,91 доларів США, що складає 619 631,43 грн., погодили зміну процентної ставки з 13,50 % на 10,50% річних, починаючи з 30.04.2012 та встановили новий графік сплати кредиту, строк якого збільшився на 121 місяць 25 днів, кінцева дата сплати кредиту визначена 30.10.2027. Також було погоджено строк позовної давності щодо усіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням кредитного договору, тривалістю 70 років. 
З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 05.09.2007 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступник АТ «Райффайзен Банк») та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки за умовами якого Фінансовий поручитель взяла на себе зобов`язання перед Банком відповідати за борговими зобов`язанням боржника ОСОБА_1 , які виникають з Кредитного договору від 05.09.2007. Сторони договору визначили, що Поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу та відсотків за користування кредитом. Пізніше 30.03.2012 між банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №1 до Договору поруки за умовами якої поручитель зобов`язалась відповідати перед Кредитором солідарно з Позичальником за невиконання забезпечених зобов`язань у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов Кредитного договору, за умовами якого Позичальник зобов`язаний повернути Кредит у розмірі 619 631,43 грн. зі строком сплати до 30.10.2027 та сплатити проценти в розмірі 10,50 % річних у зафіксованому на дату укладання Кредитного договору, або будь-якому іншому розмірі. Також у Додатковій угоді банк та поручитель погодили, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням договору поруки застосовується строк позовної давності тривалістю 5 років. 
Позивач вказував, що Позичальник не виконує взяті на себе зобов`язання, не повертає кредит починаючи з 30.03.2020. Станом на 26.07.2022 заборгованість становить 409 429,65 грн. (за кредитом - 383 193,91 грн., прострочена заборгованість - 53 676,54 грн., за відсотками - 26 235,74 грн., прострочена заборгованість за відсотками - 23 369,66 грн.). (т. 1, а.с. 1 – 5)
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.10.2024 року залучено до участі у справі правонаступника позивача АТ «Райффайзен Банк» - ТОВ «Цикл Фінанс». (т.2, а.с. 110 – 111)

Позиція відповідачів в суді першої інстанції 

Відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву, заперечуват проти позову, просив суд в його задоволенні відмовити в повному обсязі. Вказував, що за умовами Кредитного договору кредит надано до 05.09.2017, а тому позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду щодо вимог до поручителя, оскільки останній платіж позичальника був здійснений у лютому 2015 року, а тому, враховуючи відсутність встановленого строку поруки, порука щодо чергових платежів у період з березня 2012 по лютий 2015 є припиненою. (т. 1, а.с. 90 – 92)
Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву заперечувала проти його задоволення, та просила суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Відповідачка вказувала, що кредит ОСОБА_1 надано до 05.09.2017. Звернувшись до суду в 2022 році позивач пропустив строк позовної давності. Також враховуючи, що останній платіж позичальника за погодженим графіком кредиту мав бути у лютому 2015 року, порука щодо чергових платежів у період з березня 2012 по лютий 2015 є припиненою. (т. 2, а.с. 1 – 3)

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 23 січня 2025 року позов ТОВ «Цикл Фінанс» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованість в розмірі 409 429,65 гривень та судовий збір у розмірі 6 141,44 гривень в рівних частинах по 3 070,72 гривень з кожного.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що враховуючи, що отримані позичальником кошти не повернуті банку, у позивача наявне право вимагати від позичальника повернення отриманих ним коштів. Станом на 26.07.2022 заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк» за Кредитним договором № 014/83122/82/81144 від 05.09.2007 становить 409 429,65 грн. ОСОБА_1 правильності розрахунку заборгованості не спростував.
Щодо посилання відповідачів на закінчення строку повернення кредиту 05.09.2017, судом зазначено, що вказане не відповідає обставинам справи, оскільки пунктом 2.5 Додаткової угоди від 28.03.2012 №014/83122/82/81144/2 до Кредитного договору, строк користування кредитними коштами ОСОБА_1 було збільшено на 121 місяць 25 днів, у зв`язку з чим дата остаточного погашення кредиту визначена сторонами договору 30.10.2027. Позичальник перестав сплачувати кредит з 30.03.2020. АТ «Райффайзен Банк» направляло 03.08.2022 ОСОБА_1 вимоги щодо сплати заборгованості на 409 429,65 грн. протягом не більше як 60 днів з дати цієї вимоги. Отже, достроково визначив строк повернення коштів та надав пільговий строк 60 днів, після спливу якого перебіг позовної давності розпочався. Також, пунктом 5 Додаткової угоди від 28.03.2012 №014/83122/82/81144/2 до Кредитного договору сторони домовились, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням Кредитного договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у 70 років.
На підставі вказаного, суд дійшов висновку, що доводи відповідачів про пропущення строку позовної давності не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для застосування такого строку відсутні.
Крім того, щодо припинення поруки, суд першої інстанції зазначив, що сторони визначили припинення договору поруки на підставі п.4 ст. 559 ЦК України в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання, чим фактично встановили строк дії поруки. 
За кредитним договором №014/83122/82/81144 від 05.09.2007 позичальник ОСОБА_1 припинив сплату щомісячних платежів з 30.03.2020, а пред`явлена банком 03.08.2022 вимога до позичальника про дострокове повернення кредиту ним не виконана. Банк пред`явив 03.08.2022 аналогічну вимогу до поручителя, а 16.11.2022, тобто в межах встановленого договором трирічного строку, звернувся із зазначеним позовом до суд. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що порука не припинилася.
Крім того, пунктом 6.9 Додаткову угоду №1 від 30.03.2012 до Договору поруки, кредитор та поручитель визначили, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього Договору поруки, застосовується строк позовної давності тривалістю у 5 років, чим фактично продовжили дію поруки до п`яти років.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду,  ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23 січня 2025 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги те, що згідно договору поруки №014/83122/82/81144/1 від 05.09.2007, укладеного між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_2 , остання виступила поручителем по борговим зобов`язанням ОСОБА_1 , згідно кредитного договору від 05.09.2007. В той же час, згідно практики Верховного суду, зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 у справі № 408/8040/12-ц, зазначено, що строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням. Враховуючи, що у договорі поруки, який уклала ОСОБА_2 не встановлений строк договору, а позов пред`явлений у листопаді 2022 року, то щодо чергових платежів у період березня 2012 рік – лютого 2015 року порука ОСОБА_2 є припиненою. Також зазначає, що позивачем пропущено строки позовної давності. (т. 2, а.с. 180 – 181)

Позиція позивача в апеляційному суді

ТОВ «Цикл Фінанс» у відзиві на апеляційну скаргу просило залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Позивач вказував, що посилання апелянта на припинення поруки є безпідставними, оскільки строк виконання основного зобов`язання було подовжено шляхом укладення додаткових угод, а вимоги кредитора були надіслані поручителю у межах трирічного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України. Крім того, сам текст договору поруки передбачає її дію до повного виконання зобов`язань за кредитом. Враховуючи обставини справи, зокрема факт припинення платежів лише з грудня 2021 року, строк звернення з позовом не є пропущеним. Таким чином, підстави для визнання поруки припиненою відсутні. (т. 2, а.с. 205 – 208)
Явка сторін в суді апеляційної інстанції
26.11.2025 від адвоката Пуленко А.Г., діючої від імені ОСОБА_2 , надійшло клопотання про відкладення розгляду справи призначеного на 27.11.2025.
У судовому засіданні в режимі відеоконференції адвокат Легейда Д.О., діючий в інтересах ТОВ «Цикл Фінанс», заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення. 
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Щодо клопотання адвоката Пуленко А.Г., діючої від імені ОСОБА_2 , про відкладення розгляду справи, у зв`язку із перебуванням на лікарняному, колегія суддів вважає необхідне зазначити наступне. 
На підтвердження вказаних обставин, які викладені у клопотанні про відкладення розгляду справи, адвокатом Пуленко А.Г. не надано жодного доказу. 
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, враховуючи думку учасників справи, які прийняли участь в судовому засіданні про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

05.09.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор), правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 (позичальник) укладено Кредитний договір № 014/83122/82/81144, за умовами якого Кредитор зобов`язався надавати Позичальнику кредитні кошти в розмірі 70 000 доларів США строком до 05.09.2017 під 13,50 % річних, а Позичальник зобов`язався повернути Банку суму отриманого кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору, тарифів кредитора, виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором.
Згідно з п. 6.5 Кредитного договору кредитор має право вимагати дострокового погашення Позичальником заборгованості за кредитним договором, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання Позичальником умов цього Договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту та в інших випадках передбачених цим Договором. Таке дострокове погашення повинно бути здійснено Позичальником не пізніше 30 календарних днів з дня надіслання Позичальнику відповідного повідомлення від Кредитора з вимогою дострокового погашення.
05.09.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор) та ОСОБА_2 (поручитель) укладено Договір поруки № 014/83122/82/81144/1, відповідно до умов якого Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед Банком відповідати за борговими зобов`язаннями боржника ОСОБА_1 , які виникають з умов Кредитного договору №014/83122/82/81144 від 05.09.2007 (п.1.2).
Сторони договору визначили, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов`язань по Кредитному Договору Поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник включаючи сплату основного боргу за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків (п.2.1).
Сторони договору встановлюють, що у випадку невиконання боржником боргових зобов`язань перед Банком за Кредитним Договором, Банк має право звернутись до Поручителя з письмовою вимогою про виконання боргових зобов`язань в повному обсязі чи частині. Поручитель здійснює погашення боргових зобов`язань за Кредитним договором у валюті кредиту. Погашення Поручителем боргових зобов`язань за Кредитним договором в іншій валюті ніж валюта кредиту здійснюється лише за згодою Сторін, що оформлюється у вигляді додаткової угоди до цього Договору (п.2.4).
Припинення договору поруки визначено сторонами в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання (п.4 ст.559 ЦК України) (п.4.1). 
28.03.2012 між кредитором та позичальником укладено Додаткову угоду №014/83122/82/81144/2 до Кредитного договору відповідно до якої з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України кредитор та Позичальник досягли згоди про зміну умов погашення кредиту, а саме:
- станом на дату укладення цієї Додаткової угоди, фактична заборгованість позичальника становить 57 166,34 доларів США (п. 1.1); 
- на підставі цієї Додаткової угоди з 29.03.2012 фактична заборгованість за сумою Кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується виданою кредитних коштів Позичальнику (п. 1.3);
- позичальник зобов`язується здійснити погашення заборгованості в майбутньому у складі щомісячних платежів відповідно до Графіку погашення Кредиту та інших платежів за Кредитним договором, що є додатком до цієї Додаткові' угоди (п.1.4);
- сторони домовились, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням Кредитного договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у 70 років (п.5).
Додаткова угода від 28.03.2012 підписана також ОСОБА_2 , вона надала згоду на зміну умов Кредитного договору відповідно до цієї Додаткової угоди та підтвердила, що її зобов`язання як поручителя, відповідно до Договору поруки №014/83122/82/81144/1 від 05.09.2007 зберігаються та забезпечують виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором № 014/83122/82/81144 від 05.09.2007 із врахуванням внесених змін. 
30.03.2012 між кредитором та позичальником укладено Додаткову угоду №014/83122/82/81144/3 до Кредитного договору відповідно до якої кредитор та позичальник досягли згоди про зміну умов погашення кредиту, а саме:
- станом на дату укладання цієї Додаткової угоди заборгованість за Кредитом згідно Кредитного договору складає 77 582,91 доларів США. З дати укладання цієї Додаткової угоди Сторони погодили змінити валюту виконання зобов`язань за Кредитним договором з доларів США на гривні із розрахунку офіційного курсу НБУ на дату укладання цієї Додаткової угоди 7,9867 грн. за 1 долар США (станом на 30.03.2012), у зв`язку з чим розмір заборгованості за Кредитом становить 619 631,43 грн. та підлягає сплаті на умовах передбачених цією Додатковою угодою (п. 1);
- сторони домовились, що з дати укладання Додаткової угоди проценти за користування Кредитом розраховуються на основі Процентної ставки у розмірі 10,50% річних (п.2.1); 
- сторони погодили, що починаючи з 30.04.2012 Позичальник здійснює погашення Кредиту та сплату процентів щомісячно ануїтетними платежами відповідно до умов цієї Додаткової угоди (п.2.2);
- строк користування кредитними коштами збільшити на 121 місяць 25 днів, у зв`язку з чим пункт 1.2. Кредитного договору викласти в наступній редакції: «1.2. Дата остаточного погашення кредиту 30.10. 2027. Строк кредиту (строк користування кредитом) складає 241 місяць 25 днів» (п.2.5)
Додаткова угода від 30.03.2012 також підписана ОСОБА_2 
30.03.2012 між кредитором та поручителем укладено Додаткову угоду №1 до Договору поруки відповідно до умов якої, поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором солідарно з Позичальником за виконання забезпечених зобов`язань у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов Кредитного договору за умовами якого Позичальник зобов`язаний повернути Кредит у розмірі 619 631,43 гри зі строком погашення 30.10.2027, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 10,50 % річних, зафіксованому на дату укладання Кредитного договору, або будь-якому іншому розмірі, встановленому відповідно до умов Кредитного договору у т.ч. на підставі додаткових угод до нього, укладених після набуття чинності цим Договором (п.1.1).
До всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього Договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у 5 років (п.6.9).
03.08.2022 АТ «Райффайзен Банк» направило ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги щодо сплати заборгованості 409 429,65 грн. протягом небільше як 60 днів з дати цієї вимоги.
За даними кредитора станом на 26.07.2022 заборгованість перед АТ «Райффайзен Банк» за Кредитним договором № 014/83122/82/81144 від 05.09.2007 становить 409 429,65 гривень, яка складається з:
- заборгованості за кредитом - 383 193,91 грн., у тому числі прострочена заборгованість - 53 676,54 гривень; 
- заборгованості за відсотками - 26 235,74 грн, у т.ч. прострочена заборгованість за відсотками - 23 369,66 грн.
21.05.2024 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено Договір відступлення права вимоги №114/2-70, за яким ТОВ «Цикл Фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором №014/83122/82/81144 від 05.09.2007, укладеним між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 , а також договором поруки №014/83122/82/81144/1 від 05.09.2007, укладеним між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_2 .

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів викладених у відзиві на апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги не містять аргументів щодо розміру заборгованості, а лише зводяться до припинення поруки за кредитним договором та пропуску строку позовної давності, з огляду на що апеляційним судом надається оцінка лише вказаним обставинам.
Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є загальнообов`язковим до виконання сторонами.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Як встановлено матеріалами справи, 05.09.2007 між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір за умовами якого, враховуючи Додаткові угоди, кредитор надав позичальнику кредит 70 000 доларів США строком до 05.09.2017, який був продовжений до 30.10.2027 під 13,50 % річних, що були зменшені до 10,50%, а Позичальник зобов?язався повернути Банку кредит та сплатити проценти за користування кредитом.
03.08.2022 АТ «Райффайзен Банк» направило ОСОБА_1 вимоги щодо сплати заборгованості на суму 409 429,65 грн. протягом не більше як 60 днів з дати цієї вимоги. 
Станом на 26.07.2022 заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк» за Кредитним договором № 014/83122/82/81144 від 05.09.2007 становить 409 429,65 грн. Відповідачами не спростовано розмір заборгованості визначений позивачем.
ОСОБА_2 вказує, що банком було пропущено строк позовної давності, оскільки кредитний договір було укладено ОСОБА_1 05.09.2007, в якому було зазначено, що кредит надається строком до 05.09.2017.
Однак, колегія суддів не може погодитись з вказаними твердженнями з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни».
Згідно з ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Доводи апеляційної скарги про закінчення строку повернення кредиту 05.09.2017 не відповідає обставинам справи.
Як встановлено матеріалами справи, а саме відповідно до п. 2.5.1. Додаткової угоди від 30.03.2012 №014/83122/82/8144/3 до Кредитного договору від 05.07.2007, сторонами було погоджено, що строк користування кредитними коштами ОСОБА_1 було збільшено на 121 місяць 25 днів, у зв`язку з чим дата остаточного погашення кредиту визначена сторонами договору 30.10.2027.
Відповідачами не було спростовано вказаних обставин, а саме не підписання ними додаткових вимог, серед яких було збільшено строк кредитування. 
Відповідно до наданої банківської виписки по рахунку вбачається, що останній платіж ОСОБА_1 було здійснено в грудні 2021 року.
Позивач АТ «Райффайзен Банк» направляло 03.08.2022 ОСОБА_1 вимоги щодо сплати заборгованості в повному обсязі у розмірі 409 429,65 грн. протягом не більше як 60 днів з дати цієї вимоги. Отже, вказаним банк достроково змінив строк виконання зобов`язання та визначив строк повернення коштів та надав пільговий строк 60 днів, та після спливу якого розпочався перебіг позовної давності.
Крім того, як вірно було зазначено судом першої інстанції, що згідно з ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Пунктом 5 Додаткової угоди від 28.03.2012 №014/83122/82/81144/2 до Кредитного договору сторони домовились, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням Кредитного договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у 70 років.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.
Оскільки, на підставі вищевказаного спростовуються доводи апеляційної скарги про пропуск строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його застосування. 
Щодо доводів апеляційної скарги про припинення поруки, колегія суддів виходить з наступного. 
Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
05.09.2007 між АТ «Райффайзен Банк» (кредитор) та ОСОБА_2 (поручитель) укладено Договір поруки № 014/83122/82/81144/1, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання перед Банком відповідати по борговим зобов`язанням боржника ОСОБА_1 , які виникають з умов Кредитного договору № 014/83122/82/81144 від 05.09.2007.
Сторони договору визначили, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов`язань по Кредитному Договору Поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник включаючи сплату основного боргу за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків. (п. 2.1. Договору поруки)
Сторони договору визначили, що у випадку невиконання боржником боргових зобов`язань перед Банком за Кредитним Договором, Банк має право звернутись до Поручителя з письмовою вимогою про виконання боргових зобов`язань в повному обсязі чи частині. Поручитель здійснює погашення боргових зобов`язань за Кредитним договором у валюті кредиту. Погашення Поручителем боргових зобов`язань за Кредитним договором в іншій валюті ніж валюта кредиту здійснюється лише за згодою Сторін, що оформлюється у вигляді додаткової угоди до цього Договору. (п. 2.4 Договору поруки)
Відповідно до розділу 4 Договору поруки від 05.09.2007, сторони погодили, що вказаний договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами (дата Договору) і діє до повного виконання Боргових Зобов`язань за Кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється після виконання Боргових Зобов`язань в повному обсязі. 
Також, сторони погодили, що також порука припиняється, якщо Банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання не пред`явить вимоги до Поручителя (п. 4 ст.559 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Так, згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції станом на дату укладення договору поруки) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц (провадження № 14-145цс18).
Однак, колегія суддів звертає увагу апелянта, що сторони погодили припинення договору поруки на підставі п.4 ст. 559 ЦК України в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання, чим фактично встановили строк дії поруки. (п. 4.1. Договору поруки)
Аналізуючи зміст частини четвертої статті 559 ЦК України можна дійти висновку, що порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Оскільки в договорі поруки встановлено конкретний строк його дії, на спірні правовідносини поширюється дія положення частини четвертої статті 559 ЦК України щодо припинення поруки після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.
Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 3 листопада 2021 року у справі № 243/2798/17 (провадження № 61-13757св20).
Так, за кредитним договором №014/83122/82/81144 від 05.09.2007 позичальник ОСОБА_1 припинив сплату щомісячних платежів з грудня 2021, а пред`явлена банком 03.08.2022 вимога до позичальника про дострокове повернення кредиту ним не виконана.
Банк пред`явив 03.08.2022 аналогічну вимогу до поручителя, а 16.11.2022, тобто в межах встановленого договором трирічного строку, звернувся із зазначеним позовом до суд. У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що порука не припинилася.
Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, пунктом 6.9 Додаткової угоди №1 від 30.03.2012 до Договору поруки №014/83122/82/81144/1, кредитор та поручитель визначили, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього Договору поруки, застосовується строк позовної давності тривалістю у 5 років, чим фактично продовжили дію поруки до п`яти років.
На підставі вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є необґрунтованими, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 23 грудня 2025 року. 

Головуючий 

Судді: