ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року 
м. Київ
справа № 560/2196/24
адміністративне провадження № К/990/33523/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шишова О. О.,
суддів: Желтобрюх І. Л., Яковенка М. М.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу 
за позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до приватного нотаріуса Пулавської Ольги Ігорівни, третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Летичів Агро», про скасування реєстраційної дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Хмельницькій області на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 березня 2025     року (складену у складі головуючого судді Божук Д. А.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2025 року (ухвалену в складі колегії суддів: головуючого судді Моніча Б. С., суддів:  Білої Л. М.  Гонтарука В. М.) у справі №560/2196/24 
УСТАНОВИВ: 
І. Рух справи
У лютому 2024 року Головне управління ДПС у Хмельницькій області (далі - ГУ ДПС) звернулось в суд з позовом до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Пулавської Ольги Ігорівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Летичів Агро» (далі - ТОВ «Нью Летичів Агро»), в якому просило скасувати в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційну дію №1006561120011000735, вчинену приватним нотаріусом Пулавською Ольгою Ігорівною про державну реєстрацію припинення ТОВ «Нью Летичів Агро».
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2024 року, позов задоволено.
Постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року касаційні скарги ТОВ «Нью Агро Поділля» та приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Пулавської Ольги Ігорівни задоволено частково. Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2024 року у справі №560/2196/24 скасовано. Справу №560/2196/24 направлено на новий розгляд до Хмельницького окружного адміністративного суду.
У постанові від 05 лютого 2025 року Верховний Суд, зокрема, зазначив, що суди попередніх інстанцій не дослідили та не надали відповідної правової оцінки питанню порушення/дотримання позивачем строку звернення до суду.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу. Позовну заяву Головного управління ДПС у Хмельницькій області, залишено без руху у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
Надано позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом: подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оформленої у відповідності до  статті 167 КАС України/або  обґрунтувань за яких позивач вважає, що строк звернення до суду не пропущено; надання доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду.
Позивач подав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій указав, що ним вживались заходи адміністративного оскарження, шляхом направлення скарги від 01 березня 2021 року на проведену приватним нотаріусом реєстраційну дію, за результатами розгляду якої міністром юстиції України прийнято наказ від 25 травня 2021 року про відмову у її задоволенні.
Також позивач на обґрунтування поважності підстав пропуску строку звернення до суду покликався на  постанову Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", відповідно до якої з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин та відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень»  ПК України, на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених  статтею 102 цього Кодексу.
Позивач зазначив, що до завершення карантину  Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено  Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України,  Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, строк дії якого в подальшому продовжено і по цей час.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року у справі 560/2196/24 замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача  ТОВ «Нью Летичів Агро» (код ЄДРПОУ 42843795) правонаступником - ТОВ «Нью Агро Поділля» (код ЄДРПОУ 38188900).
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 березня 2025 року визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду, вказані у заяві позивача від 18.03.2025.
Клопотання ТОВ «Нью Агро Поділля» про залишення позовної заяви без розгляду задоволено.
Позов  ГУ ДПС  до  приватного нотаріуса Пулавської Ольги Ігорівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ТОВ «Нью Летичів Агро» про скасування реєстраційної дії залишено без розгляду.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2025 року апеляційну скаргу ГУ ДПС залишено без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 березня 2025 року - без змін.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС на користь ТОВ «Нью Агро Поділля» витрати на правову допомогу у сумі 10 000,00 грн у зв`язку із апеляційним розглядом справи.
ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що позивачем пропущений тримісячний строк на звернення до суду, який встановлений для суб`єктів владних повноважень як з моменту вчинення оспорюваної реєстраційної  дії, так і з моменту отримання наказу Міністерства юстиції України, прийнятого за наслідками оскарження позивачем такої реєстраційної дії.
Суди зазначили, що позивач не навів обставин, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та перешкоджали поданню цього позову в межах визначених законодавством строків, а також не подав доказів, що підтверджують ці обставини. Також не прийнято судами і посилання податкового органу на встановлення карантину на території України у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), ГУ ДПС не надано жодного доказу на підтвердження обставин, пов`язаних із такими подіями, які мали місце у відношенні безпосередньо до нього та перешкоджали своєчасному зверненню до суду.
Водночас, колегія суддів суду апеляційної інстанції уважала безпідставними посилання позивача в апеляційній скарзі, як на поважність причин пропуску строку, на «необхідність проведення перевірки», «здійснення ТОВ «Нью Летичів Агро» господарської діяльності після припинення юридичної особи», «наявність порушень з боку ТОВ «Нью Агро Поділля»»,  оскільки зазначені обставини не стосуються предмету позову.
ІІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.
Обґрунтовуючи касаційну скаргу, позивач зазначав про виняткове значення цієї справи, оскільки незважаючи на ліквідацію ТОВ «Нью Летичів Агро», підприємство продовжує займатись господарською діяльністю, однак, зважаючи на порушення приватним нотаріусом Пулавською Ольгою Ігорівною вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року №755-IV, а саме внесення запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи ТОВ «Нью Летичів Агро», в результаті реорганізації ГУ ДПС фактично позбавлене можливості виконати свої функції стосовно належного обліку зазначеного підприємства та здійснення контрольно-перевірочної роботи. 
ГУ ДПС зауважує, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України, з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених ст. 102 Податкового кодексу України. Документальні та фактичні перевірки, що були розпочаті до 18 березня 2020 року та не були завершеними, тимчасово зупиняються на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України короно вірусної хвороби (COVID-19). Таке зупинення перериває термін проведення перевірки та не потребує прийняття будь-яких додаткових рішень контролюючим органом. 
Разом з тим, до завершення карантину Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який на підставі Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжувався та станом на дату подання позовної заяви тривав. Так, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану» від 03 березня 2022 року № 2118-ІХ були внесені зміни до пп. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового Кодексу України стосовно обмеження на проведення документальних перевірок під час дії воєнного, надзвичайного стану та було визначено, що податкові перевірки не розпочинаються, а розпочаті перевірки зупиняються. Крім того, з 24 лютого 2022 року було встановлено мораторій на проведення документальних планових та позапланових перевірок.
На переконання ГУ ДПС, оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду необхідно виходити з того, що причина пропущення строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 
1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк;
2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 
3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 
4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування (постанова Верховного Суду від 03 травня 2023 року (справа № 620/11921/21).
ГУ ДПС зауважує, що основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. 
Проте, вищезазначені доводи, судами першої та апеляційної інстанції, не були взяті до уваги, відповідно їм не надано належної оцінки, що, в свою чергу, призводить до порушення ст. 242 КАС України.
У відзиві на касаційну скаргу представник третьої особи, вважаючи її доводи безпідставними та необґрунтованими, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанції без змін.
Також у заяві про стягнення витрат, понесених на професійну правничу допомогу представник ТОВ «Нью Агро Поділля» просить стягнути з ГУ ДПС на користь ТОВ «Нью Агро Поділля» витрати, понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 150 120,00 грн, у зв`язку з розглядом касаційної скарги.
ГУ ДПС у письмових заперечення проти наведеної заяви просить відмовити у її задоволенні.
IV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України), колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Ключовим питанням під час касаційного перегляду справи є надання правової оцінки питанню дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом і наявності/відсутності поважних причин для його поновлення, з огляду на зміст заяв про поновлення строку та предмету спору.
Статтею 118 КАС України  визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Згідно з частинами першою, другою  статті 122 КАС України  позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом визначеного процесуальним законом строку від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Причина пропуску строку, за загальним правилом, може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) обставина виникла протягом строку, який встановлений законом або судом; 4) обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом або судом. У свою чергу, поважною причиною може бути обставина, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який встановлений законом або судом та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 16.09.2021 у справі № 560/5412/20, від 01.06.2022 у справі № 460/100/21, від 29.03.2023 у справі № 380/10073/20, від 04.07.2023 у справі №620/4707/22, від 20.07.2023 у справі №420/8355/22.
Так, відповідно до частини шостої  статті 161 КАС України  у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
При цьому, згідно із частиною тринадцятою статті 171 КАС України  суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях  160,  161  цього  Кодексу, не пізніше наступного дня постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені  статтею 123 КАС України, згідно із частиною першою якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга  статті 123 КАС України).
Згідно із частиною третьою  статті 123 КАС України  якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Тож, вирішення питання строків звернення до суду можливе як до відкриття провадження у справі так і після, так само як і застосування судом наслідків пропуску строку звернення до адміністративного суду.
Верховний Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених  КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
За змістом  статті 122 КАС України  законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
Залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду може мати місце тільки за встановлення обставин щодо початку перебігу строку звернення до суду, зокрема, обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, та з`ясування причин пропуску цього строку.
Слід зазначити й те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №800/30/17 зауважила, що вжиття конструкції "повинна була дізнатися" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
У постанові Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі №640/8010/20 зроблено загальний висновок про те, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави… (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
У кожній справі суди мають перевірити наявність підстав для поновлення строку на оскарження, визнати їх виправданими, а також мотивувати свій висновок про наявність поважних причин для поновлення пропущеного процесуального строку. Сама лише вказівка на наявність поважних причин не є належним мотивуванням висновку про поновлення строку і є порушенням вимог  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не повинні перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.
Суди попередніх інстанцій установили, що 17 листопада 2020 року загальними зборами учасників ТОВ «Нью Летичів Агро» прийнято рішення про припинення ТОВ «Нью Летичів Агро» через процедуру реорганізації шляхом приєднання до ТОВ «Нью Агро Поділля».
За наслідками проведення процедури реорганізації, складено передавальний акт від 27 січня 2021 року, відповідно до якого ТОВ «Нью Летичів Агро» передало ТОВ «Нью Агро Поділля» все майно, права та обов`язки.
29 січня 2021 року Приватним нотаріусом Пулавською О.І. внесено реєстраційний запис № 1006561120011000735 про державну реєстрацію припинення ТОВ «Нью Летичів Агро» в результаті реорганізації.
01 березня 2021 року ГУ ДПС звернулося до Міністерства юстиції України зі скаргою на проведену Приватним нотаріусом Пулавською О.І. реєстраційну дію.
Наказом Міністерства юстиції України № 1689/7 від 25 травня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги ГУ ДПС від 01 березня 2021 року на реєстраційну дію щодо ТОВ «Нью Летичів Агро», у зв`язку з прийняттям Приватним нотаріусом Пулавською О.І. рішення відповідно до законодавства України.
30 серпня 2021 року зазначений наказ Міністерства юстиції України № 1689/7 від 25 травня 2021 року отримано ГУ ДПС у Хмельницькій обл.
У судовому порядку ГУ ДПС наказ Міністерства юстиції України № 1689/7 від 25 травня 2021 року не оскаржувало.
Отже, оспорювана реєстраційна дія була проведена 29 січня 2021 року, тоді як з позовом до суду ГУ ДПС звернулося лише 15 лютого 2024 року (більше ніж через три роки).
Крім того,  суд апеляційної інстанції зауважив, що фактично три роки пройшло і з моменту отримання (30 серпня 2021 року) позивачем наказу Міністерства юстиції України № 1689/7 від 25 травня 2021 року, яким відмовлено у задоволенні скарги позивача на реєстраційну дію щодо державної реєстрації припинення ТОВ «Нью Летичів Агро».
Отже, позивачем пропущений тримісячний строк на звернення до суду, який встановлений для суб`єктів владних повноважень як з моменту вчинення оспорюваної реєстраційної  дії, так і з моменту отримання наказу Міністерства юстиції України, прийнятого за наслідками оскарження позивачем такої реєстраційної дії.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ухвал суду першої інстанції позивач подавав заяви про поновлення строку. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на звернення до суду позивач посилався на обставини запровадженого в Україні з 12 жовтня 2020 року карантину та введення на території України воєнного стану,
Суд апеляційної інстанції погодився з судом першої інстанції, який відхилив такі доводи як безпідставні, позаяк самі по собі не є безумовною причиною для поновлення пропущеного процесуального строку. Позивач не навів обставин, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та перешкоджали поданню цього позову в межах визначених законодавством строків, а також не подав доказів, що підтверджують ці обставини.
Верховний Суд неодноразово в своїх постановах акцентував увагу на тому, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
Верховний Суд уважає, що суди обґрунтовано не прийняли і посилання ГУ ДПС на встановлення карантину на території України у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), оскільки податковим органом не надано жодного доказу на підтвердження обставин, пов`язаних із такими подіями, які мали місце у відношенні безпосередньо до нього та перешкоджали своєчасному зверненню до суду.
Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції уважала безпідставними посилання позивача в апеляційній скарзі на «необхідність проведення перевірки», «здійснення ТОВ «Нью Летичів Агро» господарської діяльності після припинення юридичної особи», «наявність порушень з боку ТОВ «Нью Агро Поділля»»,  оскільки зазначені обставини не стосуються предмету позову.
Між тим причини пропуску строку для звернення до суду мають бути нерозривно пов`язаними з предметом позову.
У межах цієї справи позивач звернувся з позовом до приватного нотаріуса Пулавської О.І., як державного реєстратора, з вимогою про скасування реєстраційної дії про припинення ТОВ «Нью Летичів Агро».
Отже, відповідачем у справі є не ТОВ «Нью Летичів Агро» чи ТОВ «Нью Агро Поділля», а приватний нотаріус Пулавська О.І., а предметом позову є перевірка судом правомірності дій приватного нотаріуса Пулавської О.І. законодавству про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань під час вчинення оскаржуваної реєстраційної дії з внесення запису про припинення ТОВ «Нью Летичів Агро».
Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивачем не наведено конкретних причин, які йому перешкоджали звернутися до суду з позовом до приватного нотаріуса Пулавської О.І. в межах тримісячного строку, та не обґрунтовано чому позов поданий фактично через три роки після вчинення оскаржуваної реєстраційної дії.
У свою чергу, одне лише посилання на обставини карантину та воєнного стану не є безумовними (автоматичними) підставами для поновлення процесуального строку.
Суд першої інстанції  також зауважив, що «позивач не був позбавлений можливості подати позовну заяву через систему «Електронний суд» або засобами поштового зв`язку, або нарочно безпосередньо до суду, із урахуванням того, що суд із початку введення воєнного стану та карантину не припиняв своєї діяльності.».
Ураховуючи вищевикладене у сукупності, Верховний Суд уважає,   що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про пропущення позивачем строку звернення до суду з цим позовом. 
Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для застосування приписів  КАС України  щодо визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, і, як наслідок, залишення позовної заяви без розгляду.
Ураховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з їх висновками.
Висновки Верховного Суду, на які зробив відповідач посилання в касаційній скарзі, фактично стосуються відмінних в порівнянні з цією справою обставин та ґрунтуються на іншому правовому регулюванні спірних правовідносин. Варто зауважити, що у кожних окремих правовідносинах при застосуванні судом одних й тих самих норм права в залежності від фактичних обставин справи, оцінки судами доказів або відсутності певних доказів, висновки судів можуть бути відмінними від тих, що здійснені судом в цій справі, проте це не свідчить про неправильне застосування норми матеріального права, а вказує на відмінність фактичних обставин та доказової бази. Різниця у встановлених обставинах у сукупності з наданими сторонами доказами об`єктивно впливає на умови застосування правових норм.
Касаційна скарга не містить інших відомостей про обставини, які б свідчили про порушення апеляційним судом норм процесуального права при ухваленні судового рішення, а тому колегія суддів вважає, що висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні. 
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу  межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом касаційної скарги.
13.08.2024 між ТОВ «Нью Агро Поділля» та Адвокатським об`єднанням «ЕЛ СІ ЕФ» укладено Договір №234-АО/24 про надання правничої допомоги (далі - «Договір»), відповідно до п.п.1.1, 1.2 якого Об`єднання зобов`язується надавати Клієнту правничу допомогу (далі - «Послуги») за окремими завданнями Клієнта (надалі - «Завдання»), а Клієнт зобов`язується оплачувати Об`єднанню надання Послуг та фактичні витрати, необхідні для виконання Договору. Сторони погодили, що перелік та обсяг Послуг відповідно до кожного Завдання, порядок, строки їх надання та винагорода (гонорар) Об`єднання, а також, за потреби, інші умови надання Послуг деталізуються Сторонами, зокрема, у окремих додаткових угодах та/або додатках до цього Договору, що є його невід`ємними частинами. 23.09.2025 між ТОВ «Нью Агро Поділля» та Адвокатським об`єднанням «ЕЛ СІ ЕФ» укладено Додаткову угоду №6 від 23.09.2025 до Договору (далі - «Додаткова угода»), відповідно до п. 1 якої Об`єднання зобов`язується в порядку та на умовах, передбачених цією Додатковою угодою, надати Клієнту Правову допомогу, а Клієнт зобов`язується оплатити Об`єднанню вартість Правничої допомоги щодо судового захисту та представництва інтересів Клієнта у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду при розгляді касаційної скарги ГУ ДПС на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.03.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2025 у справі №560/2196/24.
Пунктом 2 Додаткової угоди визначено, що сума винагороди, що сплачується Клієнтом Об`єднанню за надання Правової допомоги, зазначеної у п. 1 цієї Додаткової угоди є фіксованою, розраховується за курсом продажу долару США, встановленого АТ «ПУМБ» станом на дату виставлення рахунку та складає суму в українських гривнях, що є еквівалентною 3 000,00 доларів США (не враховуючи ПДВ 20%, що додається до суми винагороди). 
Пунктом 3 Додаткової угоди встановлено, що сума винагороди, зазначеної у п. 2 цієї Додаткової угоди, сплачується Клієнтом на умовах авансування у розмірі 100 % у строк 5 банківських днів з дня отримання рахунку від Об`єднання. 29.09.2025 АО «ЕЛ СІ ЕФ» виставлено рахунок ТОВ «Нью Агро Поділля» для сплати коштів за п. 2 Додаткової угоди. 14.10.2025 ТОВ «Нью Агро Поділля» сплатило кошти Адвокатському об`єднанню «ЕЛ СІ ЕФ» у загальному розмір 150 120 (Сто п`ятдесят тисяч сто двадцять грн. 00 коп.) грн 00 коп., з яких 125 100,00 грн (еквівалент 3 000,00 доларів США) та 25 020,00 грн (сплата ПДВ).
Отже, ТОВ «Нью Агро Поділля» понесло витрати на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції у розмірі 150 120,00 грн. (з урахуванням ПДВ). 
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу надаємо: 
1. Копію Договору № 234-АО/24 про надання правничої допомоги від 13.08.2024. 
2. Копію Додаткової угоди №5 від 12.08.2025 до Договору 
3. Копію Додаткової угоди №6 від 23.09.2025 до Договору. 
4. Копію Рахунку на оплату №261 від 29.09.2025. 
5. Копію Інформаційного повідомлення про зарахування коштів №5330 від 14.10.2025 на рахунок Адвокатського об`єднання «ЕЛ СІ ЕФ».
Представник ТОВ «Нью Агро Поділля»  наводить такий опис робіт (на момент подання цієї заяви): 
аналіз матеріалів касаційної скарги ГУ ДПС;
формування правової позиції (зокрема, пошук та аналіз судової практики);
підготовка та подання відзиву на касаційну скаргу.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених представником третьої особи витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, Верховний Суд ураховує таке.
Пунктом 1 частини 3  статті 132 КАС України  визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями  статті 59 Конституції України  закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 16 КАС України  учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з п.4 ч.1  ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої  статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до  статті 19 Закону № 5076-VI  видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Таким чином, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Статтею 134 КАС України  передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частиною 3  статті 134 КАС України  для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини 4 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини 5  статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 6  статті 134 КАС України  у разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7  статті 134 КАС України).
Положення частин 1 та 2  статті 134 КАС України  кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Частинами 7, 9, 11  ст. 139 КАС України  передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до  закону  досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина 9  статті 139 КАС України).
Судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень у випадку задоволення позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України(заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява № 34884/97, п. 30).
У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції У справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Також у пункті 134 постанови від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами  статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Разом з цим Верховний Суд, розглядаючи питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у своїй судовій практиці неодноразово зазначав, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 січня 2022 року у справі №911/2737/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Матеріалами справи підтверджується факт отримання третьою особою послуг адвоката та понесення ним витрат в суді касаційної інстанції у розмірі 151 200,00 грн.
Проте, колегія суддів оцінює співмірність заявленої до стягнення суми коштів із критеріями, встановленими частиною 5  статті 134 КАС України, з урахуванням обсягу необхідної правової допомоги, складністю справи, ціною позову, значенням даної справи для сторін, виходячи з обсягу та характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо), кількості сторін та відсутності інших учасників у справі, виходячи з фактично витраченого представником третьої особи часу та наданих послуг, а також кількості підготовлених документів.
На думку колегії суддів, складові заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції не відповідають ознакам "співмірності", адже, як слідує з матеріалів справи, під час розгляду касаційної скарги адвокатом було підготовлено та подано до суду заяву про вступ у справу як представника та відзив на апеляційну скаргу позивача. Виготовлення цих документів не потребувало затрати значного часу і відповідно їх вартість у розмірі 151 200,00 грн є завищеною.
Крім того, доводи відзиву на касаційну скаргу фактично є аналогічними мотивам суду апеляційної інстанції, наведеним у оскарженій постанові суду апеляційної інстанції. 
Перевіривши обґрунтованість заявлених позивачем до відшкодування витрат у розрізі видів наданих адвокатом послуг, дослідивши й проаналізувавши подане позивачем клопотання щодо зменшення розміру судових витрат на предмет наявності у ньому обґрунтованих доводів щодо неспівмірності витрат, проаналізувавши надані ТОВ «Нью Агро Поділля» документи, фактичний обсяг та якість виконаної адвокатами роботи на стадії касаційного перегляду справи, складність юридичних питань, які були предметом дослідження в суді, колегія суддів вважає заявлений представником позивача до відшкодування розмір правової допомоги є частково необґрунтованим та, як наслідок, завищеним, а, відтак, підлягає зменшенню. Розумно обґрунтованими витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації ТОВ «Нью Агро Поділля» за рахунок позивача, на думку колегії суддів, є сума 8000 грн.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника третьої особи щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, яке воно понесло у зв`язку із касаційним переглядом цієї справи.
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати у вигляді судового збору розподілу не підлягають.
Керуючись статтями  132, 134, 139, 345,  349,  350,  355,  356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області - залишити без задоволення.
2. Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 березня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2025 року у справі №560/2196/24 - залишити без змін.
3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Агро Поділля» (32207, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, с. Яблунівка, Деражнянська ТГ, пров. Миру, буд. 1, ідентифікаційний код: 38188900) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області (29000, Хмельницька обл., м. Хмельницький, вул. Пилипчука, буд. 17, ідентифікаційний код: 44070171) витрати пов`язані із розглядом справи в суді касаційної інстанції, на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 8000 грн 00 коп. (вісім тисяч) гривень.
4. Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           О. О. Шишов
Судді                                                                                                      І. Л. Желтобрюх
                                                                                                     М. М. Яковенко