ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/15560/24	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді – Головка А.Б., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу земельних відносин, архітектури та містобудування виконавчого комітету Градизької селищної ради про визнання протиправною та скасування відмови.

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу земельних відносин, архітектури та містобудування виконавчого комітету Градизької селищної ради про визнання протиправними дій Відділу земельних відносин, архітектури та містобудування виконавчого комітету Градизької селищної ради щодо відмови у наданні будівельного паспорта та повернені пакету документів, доданих до заяви ОСОБА_1 від 09.10.2024 року про надання будівельного паспорта на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0.1 га кадастровий номер 5320688103:03:001:0422; зобов`язання Відділу земельних відносин, архітектури та містобудування виконавчого комітету Градизької селищної ради видати ОСОБА_1 будівельний паспорт забудови земельної ділянки з кадастровим номером 5320688103:03:001:0422 на об`єкт будівництва нове будівництво дачного будинку з мансардою, терасою, басейном та господарською будівлею в с. Липове, Кременчуцького району Полтавської області на підставі попередньо поданих документів, відомостей та матеріалів оформлених зверненням №АМ01:4924-2822- 6022-8037 від 09.10.2024 року зареєстрованим в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу належить на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером 5320688103:03:001:0422 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.1 га, цільове призначення 07.03 для індивідуального дачного будівництва. 09 жовтня 2024 року позивач звернувся із заявою до відповідача про видачу будівельного паспорту забудови земельної ділянки. Однак, відповідачем надіслано повідомлення про відмову в наданні будівельного паспорта забудови земельної ділянки з підстав невідповідності намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, детальним планам територій, планувальним рішенням проектів садівницьких і дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, оскільки у відповідності до містобудівної документації, затвердженої рішенням 16 сесії 7 скликання Святилівської сільської ради Глобинського району Полтавської області б/н від 14.03.2017 року "Про затвердження Генерального плану села Липове на території Глобинського району Полтавської області", в складі якої затверджено план зонування, земельна ділянка, що пропонується до забудови, розташована у зоні житлової забудови. Земельна ділянка має обмеження у вигляді прибережно захисної смуги річки Сула. В межах прибережно захисних смуг заборонено будівництво будь- яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних) у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. Позивач вважає, що така відмова порушує його права як власника земельної ділянки на здійснення забудови відповідно до цільового призначення земельної ділянки. Наголошує, що положення Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” та Цивільного кодексу України, відповідно до яких забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства, а власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення, мають переважне значення над містобудівною документацією місцевого рівня.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/15560/24, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.
ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5320688103:03:001:0422 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.1 га, що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.05.2023 № 513, витягом з Державного реєстру речових прав від 11.05.2023 № 331955261.
Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.12.2024 року 23.04.2024 земельна ділянка з кадастровим номером 5320688103:03:001:0422 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.1 га, має цільове призначення: 07.03. Для індивідуального дачного будівництва; категорія земель: землі рекреаційного призначення; вид використання: для індивідуального дачного будівництва.
Позивач звернувся до Відділу земельних відносин, архітектури та містобудування виконавчого комітету Градизької селищної ради із заявою на видачу будівельного паспорту від 09.10.2024, в якій просив надати будівельний паспорт забудови земельної ділянки з кадастровим номером 5320688103:03:001:0422 за адресою: пр. Пляжний, с. Липове, Кременчуцький район Полтавської області, площею 0.1 га.
11.10.2024 Відділом земельних відносин, архітектури та містобудування виконавчого комітету Градизької селищної ради складено повідомлення А3476466207060657673, реєстраційний номер документу в ЄДЕССБ - ВР01:6466-2070-8582-3501, про відмову в наданні будівельного паспорта відповідно до пункту 2.4 Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки № 103 від 05.07.2011 з підстав невідповідності намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, детальним планам територій, планувальним рішенням проектів садівницьких і дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, оскільки у відповідності до містобудівної документації, затвердженої рішенням 16 сесії 7 скликання Святилівської сільської ради Глобинського району Полтавської області б/н від 14.03.2017 року "Про затвердження Генерального плану села Липове на території Глобинського району Полтавської області", в складі якої затверджено план зонування, земельна ділянка, що пропонується до забудови, розташована у зоні житлової забудови. Земельна ділянка має обмеження у вигляді прибережно захисної смуги річки Сула. В межах прибережно захисних смуг заборонено будівництво будь- яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних) у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.
Вважаючи протиправною відмову в наданні будівельного паспорта, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями частини 2 статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
За приписами статті 5 Земельного кодексу України (далі – ЗК України) земельне законодавство базується на таких принципах:
а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва;
б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави;
в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом;
г) забезпечення раціонального використання та охорони земель;
ґ) забезпечення гарантій прав на землю;
д) пріоритету вимог екологічної безпеки.
Відповідно до частин 1, 2 статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Згідно з пунктом “д” частини 1 статті 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право: споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.
У свою чергу пунктом “а” частини 1 статті 91 ЗК України передбачено, що власники земельних ділянок зобов`язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням.
В силу вимог частини 1 статті 154 ЗК органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження.
Згідно з частиною 4 статті 373 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
Статтею 375 ЦК України визначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам (ч. 1). 
Отже, обов`язковою умовою користування земельною ділянкою є її використання за цільовим призначенням, а втручання, в тому числі, органів місцевого самоврядування в таке користування, забороняється
Закон України “Про регулювання містобудівної діяльності” від 17.02.2011 № 3038-VI (далі – Закон № 3038-VI) встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Положеннями статті 8 Закону № 3038-VI передбачено, що планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування (ч. 1). Планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку (ч. 2).
Частиною 1 статті 16 указаного Закону закріплено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 3038-VI зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення обмежень у використанні земель, а також припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій, а також не тягне за собою обов`язковості зміни виду цільового призначення земельної ділянки незалежно від того, чи належить цей вид до переліку видів цільового призначення, встановлення яких є можливим у межах такої зони.
Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.
Таким чином, норми Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” також передбачають обов`язковість використання земельної ділянки за її цільовим призначенням навіть в разі встановлення нового функціонального призначення, якщо це відбулося вже після набуття права власності на землю.
Відповідно до змісту статті 27 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт).
Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.
Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів.
За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі.
Проектування на підставі будівельного паспорта здійснюється без отримання містобудівних умов та обмежень. Для об`єктів, зазначених у частині першій цієї статті, розроблення проекту будівництва здійснюється виключно за бажанням замовника.
Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
Порядок видачі будівельного паспорта визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 № 103 затверджено Порядок видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі – Порядок № 103).
Згідно з пунктом 2.1. Порядку № 103 будівельний паспорт видається уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження заяви на видачу будівельного паспорта за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку, до якої додаються:
копія документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію, або заповіту, у разі якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;
копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, у разі якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (у разі здійснення реконструкції, капітального ремонту);
згода співвласника (співвласників) об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці (у разі здійснення реконструкції, капітального ремонту) (за умови перебування у спільній власності);
схема намірів забудови земельної ділянки (місце розташування будівель та споруд на земельній ділянці, відстані до меж сусідніх земельних ділянок та розташованих на них об`єктів, інженерних мереж і споруд, фасади та плани поверхів об`єктів із зазначенням габаритних розмірів, перелік систем інженерного забезпечення, у тому числі автономного, що плануються до застосування, тощо), за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку;
проектна документація (за наявності);
згода співвласника (співвласників) земельної ділянки на забудову (у разі розміщення нових об`єктів) (за умови перебування у спільній власності);
інформація про наявність у межах земельної ділянки режимоутворюючих об`єктів культурної спадщини та обмеження у використанні земельної ділянки у разі здійснення нового будівництва об`єкта (за наявності).
Копії документів, що подаються для отримання будівельного паспорта, засвідчуються замовником (його представником).
Відповідно до пункту 2.3. Порядку №103 Уповноважений орган з питань містобудування та архітектури на підставі отриманих документів визначає відповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам чинної містобудівної документації на місцевому рівні, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, будівельним нормам і правилам.
Пунктом 2.4. Порядку № 103 визначено, що пакет документів для видачі будівельного паспорта або внесення змін до нього повертається уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури замовнику з таких підстав:
неподання повного пакета документів, визначених пунктом 2.1 або 2.2 цього розділу;
невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, будівельним нормам і правилам;
подання замовником заяви в довільній формі про відмову від отримання будівельного паспорта.
Предметом спору у цій справі є відмова Відділу земельних відносин, архітектури та містобудування виконавчого комітету Градизької селищної ради А3476466207060657673, реєстраційний номер документу в ЄДЕССБ - ВР01:6466-2070-8582-3501 у наданні будівельного паспорта відповідно до пункту 2.4 Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки № 103 від 05.07.2011 з підстав невідповідності намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, детальним планам територій, планувальним рішенням проектів садівницьких і дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.
У відповідності до містобудівної документації, затвердженої рішенням 16 сесії 7 скликання Святилівської сільської ради Глобинського району Полтавської області б/н від 14.03.2017 року "Про затвердження Генерального плану села Липове на території Глобинського району Полтавської області", в складі якої затверджено план зонування, земельна ділянка, що пропонується до забудови, розташована у зоні житлової забудови. Земельна ділянка має обмеження у вигляді прибережно захисної смуги річки Сула. В межах прибережно захисних смуг заборонено будівництво будь- яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних) у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. 
Суд зауважує, що Верховний Суд у постанові від 02.12.2021 у справі №640/23893/19 вже звертав увагу на той факт, що “цільове призначення земельної ділянки (категорія земель та певний вид використання земельної ділянки в межах відповідної категорії земель)” в розумінні Земельного кодексу України та “функціональне призначення території” в розумінні Генерального плану міста, як містобудівної документації, розробленої відповідно до містобудівного законодавства та державних будівельних норм, не є тотожними і однорідними поняттями в регулюванні земельних правовідносин, оскільки в межах певної функціональної території міста, визначеної містобудівною документацією, зокрема Генеральним планом, можуть бути різні цільові призначення земельних ділянок.
Так, стаття 1 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-IV “Про землеустрій” (далі – Закон № 858-IV) містить визначення поняття “цільове призначення земельної ділянки”, згідно з яким це є допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.
За змістом статті 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.
Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.
Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.
Таким чином, кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму. Так, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення.
Частиною першою статті 193 ЗК України встановлено, що Державний земельний кадастр – єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.
Отже, відомості щодо цільового призначення земельної ділянки, відповідно до приписів вищевказаних правових норм, відображуються у державному земельному кадастрі.
Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5320688103:03:001:0422 за адресою: пр. Пляжний, с. Липове, Кременчуцький район Полтавської області, площею 0.1 га, що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.05.2023 № 513, витягом з Державного реєстру речових прав від 11.05.2023 № 331955261.
Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.12.2024 року 23.04.2024 земельна ділянка з кадастровим номером 5320688103:03:001:0422 за адресою: пр. Пляжний, с. Липове, Кременчуцький район Полтавської області, площею 0.1 га, має цільове призначення: 07.03. Для індивідуального дачного будівництва; категорія земель: землі рекреаційного призначення; вид використання: для індивідуального дачного будівництва.
З огляду на викладене, оскільки земельна ділянка перебуває у власності позивача, а її цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва, суд приходить до висновку, що земельна ділянка з кадастровим номером 5320688103:03:001:0422 може бути використана для дачного будівництва.
Суд акцентує увагу на тому, що положення Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, Цивільного кодексу України, відповідно до яких забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства, а власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення, мають вищу юридичну силу, ніж рішення органу місцевого самоврядування 16 сесії 7 скликання Святилівської сільської ради Глобинського району Полтавської області б/н від 14.03.2017 року "Про затвердження Генерального плану села Липове на території Глобинського району Полтавської області".
Такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2022 року у справі № 826/1732/18, від 23.11.2021 у справі №815/1373/18.
Відповідно до частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Таким чином, вирішуючи цей спір, належить застосовувати положення Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, Цивільного кодексу України, як акти вищої юридичної сили.
Крім того, згідно зі статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У пункті 167 рішення ЄСПЛ в справі “EAST/WEST ALLIANCE LIMITED” проти України” зазначено, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.
Відповідно до пункту 168 зазначеного рішення ЄСПЛ, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити “справедливий баланс” між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі “Спорронг та Льонрот проти Швеції”). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі “Джеймс та інші проти Сполученого Королівства”).
Необхідно зазначити, що відмова позивачу у видачі будівельного паспорту на земельну ділянку з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва з підстав того, що земельна ділянка, що пропонується до забудови, розташована у зоні житлової забудови, не відповідає критерію пропорційності втручання, оскільки на позивача покладається таким чином індивідуальний і надмірний тягар щодо не використання земельної ділянки, належної йому на праві власності, за цільовим призначенням, без будь-якої компенсації.
Щодо відмови у наданні будівельного паспорта з підстав наявності у земельній ділянці обмеження у вигляді прибережно захисної смуги річки Сула, суд зазначає, що представником відповідача не надано належних доказів та не доведено, що позивач має намір здійснити будівництво дачного будинку в межах прибережно захисної смуги. 
Таким чином, ненадання відповідачем будівельного паспорту вочевидь порушує право позивача на мирне володіння його власністю.
За правилами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач не надав суду жодних належних і допустимих доказів стосовно намірів позивача використовувати належну йому земельну ділянку не за цільовим призначенням або всупереч вимогам законодавства, зокрема, Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, державних будівельних норм і правил.
Таким чином, відповідач не довів правомірність прийнятого ним рішення.
Підсумовуючи викладене, суд констатує, що відмова Відділу земельних відносин, архітектури та містобудування виконавчого комітету Градизької селищної ради у наданні будівельного паспорту, оформлена повідомленням А3476466207060657673, реєстраційний номер документу в ЄДЕССБ - ВР01:6466-2070-8582-3501, є необґрунтованою та підлягає визнанню протиправною, а позовні вимоги у цій частині задоволенню.
Обираючи належний спосіб захисту прав позивача, суд бере до уваги, що згідно з приписами частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд зазначає, що прийняття рішення на користь позивача передбачає право відповідача під час розгляду заяви про видачу будівельного паспорту діяти на власний розсуд, встановлюючи наявність підстав для видачі будівельного паспорту або повернення документів. Суд не вправі перебирати на себе функції дозвільного органу та своїм рішенням зобов`язувати останнього надавати будівельний паспорт на підставі документів, поданих разом з заявою про видачу будівельного паспорту, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження дозвільного органу щодо надання таких паспортів є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу містобудування та архітектури.
Відтак, суд вважає за необхідне зобов`язати Відділ земельних відносин, архітектури та містобудування виконавчого комітету Градизької селищної ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.10.2024 про надання будівельного паспорту на забудову земельної ділянки кадастровий номер 5320688103:03:001:0422 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.1 га, з урахуванням правової оцінки суду. 
За таких обставин позовні вимоги про зобов`язання Відділу земельних відносин, архітектури та містобудування виконавчого комітету Градизької селищної ради надати ОСОБА_1 будівельний паспорт задоволенню не підлягають.
Отже, позов належить задовольнити частково.
За приписами частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Враховуючи те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає за необхідне покласти на таку сторону судові витрати повністю.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, 

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Відділу земельних відносин, архітектури та містобудування виконавчого комітету Градизької селищної ради (вул. Київська, 51, смт. Градизьк, Кременчуцький район, Полтавська область, 39070; код ЄДРПОУ 44740291) про визнання протиправною та скасування відмови задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Відділу земельних відносин, архітектури та містобудування виконавчого комітету Градизької селищної ради у наданні будівельного паспорту від 11.10.2024 року А3476466207060657673, реєстраційний номер документу в ЄДЕССБ - ВР01:6466-2070-8582-3501.
Зобов`язати Відділ земельних відносин, архітектури та містобудування виконавчого комітету Градизької селищної ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.10.2024 року про надання будівельного паспорту на забудову земельної ділянки кадастровий номер 5320688103:03:001:0422 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.1 га, з урахуванням правової оцінки суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу земельних відносин, архітектури та містобудування виконавчого комітету Градизької селищної ради на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 968,96 грн. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А.Б. Головко