ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/4224/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року (суддя М.С. Лазаренко)
у справі № 280/4224/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зарахування позивачці періоду її роботи з 04.08.1986 по 27.07.1988 до страхового стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також бездіяльність щодо призначення та виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати позивачці до її стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи з 04.08.1986 по 27.07.1988, а також призначити та виплатити позивачці грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час призначення пенсії позивачці не було виплачено грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач листом повідомив, що підставі для виплати відсутні, оскільки позивачка має недостатній стаж, що дає право на призначення допомоги та її виплати. Таку відмову позивачка вважає безпідставною.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року адміністративний позов задоволено:
- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо незарахування позивачці періоду її роботи з 37.07.1986 по 27.07.1988 до страхового стажу на посаді, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу позивачці періоди роботи з 31.07.1986 по 27.07.1988 на посаді, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ;
- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо непризначення позивачці грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити позивачці грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Суд з`ясував, що підставою для відмови у виплаті позивачці грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій стало те, що до її стажу працівника охорони здоров`я не зараховано період роботи з 31.07.1984 по 27.07.1988.
За встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не зарахував до стажу позивачки, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи з 31.07.1984 по 04.08.1986 на посаді фармацевта, що призвело до зменшення такого стажу роботи до 29 років 07 місяців 09 днів, та втрати права позивачки на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Скаржник вказує, що спеціальний страж позивачки, як працівника охорони здоров`я, на день досягнення пенсійного віку, передбачено ст. 26 Закону №1058-IV, склав 29 років 07 місяців 09 днів, а отже для призначення позивачці спірної допомоги немає законних підстав. Вважає, що позивачці правомірно не зараховано до стражу, що дає право на призначення допомоги згідно п. 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, період роботи з 31.07.1984 по 27.07.1988, оскільки відсутня уточнююча довідка з місця роботи за цей період. Наполягає, що в спірному випадку його дії є правомірними, а тому позов задоволенню не підлягає.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка 04.11.2024 вернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою за призначенням пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплатою грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Заяву розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області та з 04.11.2024 призначено пенсію за віком.
У відповідь на звернення позивачки щодо виплати грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідач листом від 14.03.2025 №4068-3642/Г-02/8-0800/25 повідомив, що страховий стаж позивачки, що дає право на призначення допомоги та її виплат, складає 29 років 07 місяців 09 днів. Для призначення грошової допомоги, яка не підглядає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, немає законних підстав.
У відповідь на звернення позивачки щодо незарахування до спеціального страхового стажу періодів роботи, відповідач листом від 01.04.2025 № 5119-4894/Г-02/8-0800/25 повідомив, що до страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати, не зараховано період роботи з 31.07.1984 по 27.07.1988, оскільки відсутня уточнююча довідка з місця роботи за цей період.
Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зарахування позивачці періоду її роботи до страхового стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також бездіяльність щодо призначення та виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
З аналізу наведених норм законодавства слідує, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з: 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах; 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
У спірному випадку пенсійний орган, заперечуючи право позивачки на отримання грошової допомоги, вказує на те, що позивачка не має необхідного спеціального страхового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». При цьому, за позицією пенсійного органу, до такого спеціального стажу правомірно не зараховано період роботи позивачки з 31.07.1984 по 27.07.1988.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Положенням ст. 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій є трудова книжка. Це ж передбачено і п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.
Відповідно до вказаного Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За правилами п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення, необхідне надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі Перелік №909), яким установлено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років.
До розділу 2 «Охорона здоров`я» Переліку №909 віднесено:
лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад);
аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії - фармацевти, асистенти фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборанти;
медико-соціальні експертні комісії, бюро судово-медичної експертизи; а також соціального захисту: інтернатні заклади для інвалідів, дітей-інвалідів і престарілих; медичні відділи протезних підприємств - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).
Судом з`ясовано, що згідно записів №6-8 трудової книжки від 10.09.1981 позивачка з 31.07.1984 по 04.08.1986 працювала на посаді фармацевта в аптеці №6, в подальшому переведена на посаду фармацевта в аптеку №9, де працювала до 27.07.1988.
Отже, враховуючи приписи Переліку №909 період роботи позивачки, зокрема з 31.07.1984 по 04.08.1986, відноситься до спеціального трудового стажу, передбаченого пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що пенсійний орган протиправно не зарахував позивачці період її роботи з 31.07.1984 по 04.08.1986 до спеціального страхового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
За таких обставин, з урахуванням спірного періоду, спеціальний стаж роботи позивачки, який дає право на призначення пенсії відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» станом на момент звернення за призначенням пенсії складав більше 30 років.
У свою чергу, наявність вказаного спеціального страхового стажу, за умови відсутності інших заперечень відповідача стосовно виплати грошової допомоги, є підставою для виплати позивачці грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення в порядку п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як то правильно встановлено судом першої інстанції.
Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року у справі № 280/4224/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк 

суддя Я.В. Семененко 

суддя А.В. Суховаров