ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 р. 	Справа № 440/9007/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.09.2025, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, повний текст складено 01.09.25 по справі № 440/9007/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Полтавській області 
про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якому просить суд про: визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у затримці проведення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції; стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 31.05.2025 по 13.06.2025 (включно), що становить 13 календарних днів.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не проведення та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 10521,16 грн (десять тисяч п`ятсот двадцять одну гривню шістнадцять копійок). В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції вказує на те, що в позивачки наявне право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні у зв`язку з тим, що ГУНП в Полтавській області несвоєчасно виплачено позивачці премію та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 7967,73 грн. Однак, це не відповідає дійсності, оскільки спірна сума, виплачена позивачці 13.06.2025 у розмірі 7967,73 грн, є додатковою винагородою згідно Постанови №168 за травень 2025 року, що підтверджується довідкою про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 , яка додавалася до відзиву на позовну заяву. Стверджує, що згідно довідки УФЗБО ГУНП в Полтавській області про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 при звільнені, станом на день звільнення позивачки 31.05.2025 ГУНП в Полтавській області здійснено остаточний розрахунок з позивачкою в сумі 83125,94 грн. При цьому, у червні 2025 року ОСОБА_1 нараховано та виплачено саме додаткову винагороду згідно Постанови №168, за травень 2025 року у сумі 7967,73 грн. Звертає увагу, що додаткова винагорода, встановлена Постановою №168, є додатковою виплатою, розмір якої залежить від певних умов та не є фіксованим, яка виплачується в залежності від виконання завдань, та визначається наказами командирів (начальників), що сукупно свідчить про тимчасовий характер такої додаткової винагороди. У зв`язку з зазначеним, відповідно до наказу ГУНП в Полтавській області від 09.06.2025 №325 о/с «Про виплату додаткової винагороди під час дії воєнного стану поліцейським ГУНП в Полтавські області» ОСОБА_1 виплачено 13.06.2025 додаткову винагороду згідно Постанови №168 за травень 2025 року у сумі 7967,73 грн. Наголошує, що додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, є окремим видом винагороди, який виплачується на період дії воєнного стану, тобто має тимчасовий характер, а відтак не є складовою грошового забезпечення поліцейського, що має виплачуватися при звільненні.
Позивачка по справі не скористалась правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходила службу в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області та була звільнена зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 31.05.2025 згідно з наказом від 28.05.2025 №303 о/с.
Згідно відомості Головного управління Національної поліції в Полтавській області №05/3 на виплату грошового забезпечення 28.05.2025 за травень 2025 року, позивачці нараховано заробітну плату (грошове забезпечення) у сумі 83125,94 грн.
Заробітну плату (грошове забезпечення) у сумі 83125,94 грн виплачено позивачці 29.05.2025, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку АТ КБ «Приватбанк».
Згідно відомості Головного управління Національної поліції в Полтавській області №6/4 від 12.06.2025 на виплату грошового забезпечення за червень 2025 року, позивачці нараховано заробітну плату (грошове забезпечення) у сумі 7967,73 грн.
Заробітну плату (грошове забезпечення) у сумі 7967,73 грн виплачено позивачці 13.06.2025, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку АТ КБ «Приватбанк».
Вважаючи, що наявні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, позивачка звернулась до суду із даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправної бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо непроведення та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде стягнення з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 10521,16 грн (десять тисяч п`ятсот двадцять одну гривню шістнадцять копійок).
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
У силу ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Частиною 1 ст.3 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі по тексту - Закон №580-VIII) у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до п.4 ч.10 ст.62 Закону №580-VIII поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.
Частинами 1, 2 ст.94 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських національної поліції» установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною 2 ст.116 КЗпП України визначено, що в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.
Частиною 1 ст.117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно з ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Водночас, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції:
«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».
Закон України №2352-ІХ та відповідно і нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19.07.2022.
Тож у випадку встановлення порушення роботодавцем вищевказаних норм та наявності для застосування до останнього наслідків, передбачених статтею 117 КЗпП України, належним способом захисту порушених прав працівника буде стягнення з такого роботодавця суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
За обставинами справи, ОСОБА_1 проходила службу в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області та 31.05.2025 була звільнена зі служби за власним бажанням.
Згідно відомості Головного управління Національної поліції в Полтавській області №6/4 від 12.06.2025 на виплату грошового забезпечення за червень 2025 року, позивачці нараховано заробітну плату (грошове забезпечення) у сумі 7967,73 грн.
Заробітну плату (грошове забезпечення) у сумі 7967,73 грн виплачено позивачці 13.06.2025, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку АТ КБ «Приватбанк».
У позовній заяві позивачка зазначила, що після звільнення нею отримано від Головного управління Національної поліції в Полтавській області 13.06.2025 грошові кошти у сумі 7967,73 грн, що ймовірно є премією за травень 2025 року та частиною компенсацій за невикористані щорічні відпустки.
Разом з тим, у відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що спірна сума, виплачена позивачці 13.06.2025 у розмірі 7967,73 грн, є додатковою винагородою згідно Постанови №168 за травень 2025 року, що підтверджується довідкою про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 .
Так, витягом із розрахунку додаткової винагороди поліцейським з 01.05.2025 по 31.05.2025 по Миргородському РВП ГУНП в Полтавській області підтверджено факт нарахування позивачці додаткової винагороди згідно Постанови №168 за травень 2025 року в сумі 8387,08 грн.
Відповідно до довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 в червні 2025 року позивачці нараховано додаткову винагороду згідно Постанови №168 за травень 2025 року в сумі 8387,08 грн та виплачено в сумі 7967,73 грн (утримано військовий збір 5%).
Отже, матеріалами справи підтверджено, що 13.06.2025 Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області виплачено позивачці додаткову винагороду згідно Постанови №168 за травень 2025 року в сумі 7967,73 грн.
Суд першої інстанції не враховано вищенаведених обставин та безпідставно зазначено, що 13.06.2025 Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області виплачено позивачці доплату премії та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 7967,73 грн, тобто, в порушення приписів ст.116 КЗпП України.
Надаючи оцінку правовій природі додаткової винагороди згідно Постанови №168 та порядку її нарахування та виплати, колегія суддів зазначає наступне.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі по тексту – Постанова №168; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якою було запроваджено виплату додаткової винагороди.
Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022.
Пунктом 1 Постанови №168 установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
Поліцейським, які виконують бойові (спеціальні) завдання під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій, на території держави-агресора, за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань додатково до додаткової винагороди, визначеної абзацом першим цього пункту, виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень.
Згідно з п.1-2 Постанови №168 виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
За змістом пунктів 2-1, 3 Постанови №168 (в чинній редакції) установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів. Міністерству фінансів опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.
Механізм і розмір виплати додаткової винагороди, одноразової винагороди поліцейським на період воєнного стану та особливості виплати винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) поліцейським із числа курсантів закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО МВС), передбачених пунктами 1-12 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» визначено Порядком та умовами виплати поліцейським додаткової винагороди, одноразової винагороди на період воєнного стану та особливості виплати винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду), затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.11.2022 №775 (далі по тексту – Порядок та умови №775; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 7 Порядку та умов №775 встановлено, що виплата додаткової винагороди, одноразової винагороди поліцейським здійснюється на підставі наказів керівників органів (підрозділів) поліції за місцем постійного проходження служби поліцейського, де він призначений на штатну посаду, а керівникам органів (підрозділів) поліції, заступникам Голови Національної поліції України - на підставі наказу Голови Національної поліції України або особи, яка виконує його обов`язки. Виплата додаткової винагороди Голові Національної поліції України здійснюється на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України. 
У відповідності до п.9 Порядку та умов №775 для підготовки наказів про виплату додаткової винагороди поліцейським керівники структурних підрозділів або відокремлених підрозділів органів (підрозділів) поліції надають до підрозділу кадрового забезпечення органів (підрозділів) поліції розрахунок винагороди за час безпосередньої участі в бойових діях або заходах, час проходження служби поліцейських за формою, наведеною в додатку 1 до цих Порядку та умов (далі - розрахунок винагороди).
Облік днів виконання бойових (спеціальних) завдань, визначених абзацом другим пункту 2 цих Порядку та умов, здійснюється керівниками органів (підрозділів) поліції, у підпорядкуванні яких перебувають поліцейські на день виконання таких завдань, шляхом оформлення довідки обліку днів виконання бойових (спеціальних) завдань, для виплати одноразової винагороди за формою, наведеною в додатку 3 до цих Порядку та умов, яка щомісяця надсилається до органу поліції, у штаті якого перебуває поліцейський.
Для підготовки наказів про виплату одноразової винагороди поліцейським керівники структурних підрозділів або відокремлених підрозділів органів (підрозділів) поліції, у штаті яких перебувають такі поліцейські, надають до підрозділу кадрового забезпечення органів (підрозділів) поліції зведені довідки обліку днів виконання бойових (спеціальних) завдань для виплати одноразової винагороди за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань за формою, наведеною в додатку 4 (далі - зведена довідка обліку днів) до цих Порядку та умов.
Згідно з п.11 Порядку та умов №775 видання наказу про виплату додаткової винагороди поліцейським, одноразової винагороди та винагороди за навчання здійснюється щомісяця не пізніше ніж за 3 робочі дні до виплати грошового забезпечення. У разі надходження документів, передбачених пунктом 5 цих Порядку та умов, у більш пізній період, видання наказу про виплату додаткової винагороди поліцейським здійснюється протягом 30 календарних днів з дня надходження документів.
Додаткова винагорода до 10000 гривень, додаткова винагорода, збільшена до 30000 гривень, а також винагорода за навчання в розмірі 2350 гривень виплачується поліцейським, поліцейським із числа курсантів ЗВО МВС із розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби (навчання) з урахуванням пункту 14 цих Порядку та умов (п.13 Порядку та умов №775).
З аналізу вищенаведеного вбачається, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168, виплачується поліцейським, які фактично працювали та за фактично відпрацьований час на підставі наказів керівників органів (підрозділів) поліції за місцем постійного проходження служби поліцейського.
За матеріалами справи, зі змісту витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 09.06.2025 №325 о/с «Про виплату додаткової винагороди під час дії воєнного стану поліцейським Головного управління Національної поліції в Полтавській області» встановлено, що керівникам структурних підрозділів ГУНП або особам, які виконують їх обов`язки в період тимчасової відсутності, в тому числі обов`язки згідно з посадовими інструкціями (заступники керівників), подати списки поліцейських з пропорційно обрахованим розміром винагороди, що пропонується до встановлення; УКЗ ( ОСОБА_2 ) ГУНП узагальнити списки на виплату додаткової винагороди поліцейським ГУНП за розрахунковий період з 01 по 31 травня 2025 року; УФЗБО ( ОСОБА_3 ) забезпечити виплату додаткової винагороди поліцейським за розрахунковий період з 01 по 31 травня 2025 року відповідно до затверджених списків.
На підставі наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 09.06.2025 №325 о/с «Про виплату додаткової винагороди під час дії воєнного стану поліцейським Головного управління Національної поліції в Полтавській області», відповідно до затверджених списків, позивачці нараховано та 13.06.2025 виплачено додаткову винагороду згідно Постанови №168 за травень 2025 року в сумі 7967,73 грн, що підтверджується довідкою про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 та витягом із розрахунку додаткової винагороди поліцейським з 01.05.2025 по 31.05.2025 по Миргородському РВП ГУНП в Полтавській області.
Таким чином, після 29.05.2025 (дати проведення остаточного розрахунку - виплати належних на день звільнення позивачці грошових сум) відповідач здійснив виплату тільки додаткової винагороди за травень 2025 року в сумі 7967,73 грн, обрахованої відповідно до приписів Постанови №168 та Порядку та умов №775.
Тобто, нарахування та виплата додаткової винагороди за травень 2025 року відбулася у визначеному спеціальними законодавчими нормами порядку та без затримки.
Отже, матеріали справи свідчать, що відповідач своєчасно виплатив позивачці додаткову винагороду за травень 2025 року в сумі 7967,73 грн, а тому підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за 13 календарних днів після звільнення відсутні.
При цьому, Верховний Суд у постанові від 25.11.2020 у справі №160/20449/21 (з подібних правовідносин) дійшов висновку, що положення статей 116, 117 КЗпП України - загального для цих правовідносин закону - інакші за змістом, але це не дає підстав вважати, що вони мають пріоритетне застосування чи взагалі підлягають застосуванню при вирішенні цього спору.
Колегія суддів враховує, що виплата поліцейським додаткової винагороди згідно Постанови №168 є одним із аспектів проходження публічної служби в Національній поліції України і норми законів та підзаконних актів (окремі з яких написані вище), які регулюють цей сегмент питань, є спеціальні для цих правовідносин.
Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.05.2025 по 13.06.2025 у сумі 10521,16 грн (десять тисяч п`ятсот двадцять одну гривню шістнадцять копійок).
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції безпідставно зазначено, що у позивачки наявне право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні у зв`язку з тим, що ГУНП в Полтавській області несвоєчасно виплачено позивачці премію та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 7967,73 грн, приймаються колегією суддів в якості належних.
Інші доводи і заперечення сторін по суті спору на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29). 
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити зі скасуванням рішення суду першої інстанції та прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 по справі № 440/9007/25 скасувати. 
Прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко   І.С. Чалий