Справа № 755/8902/25
Провадження № 2/755/2706/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2026 р.  Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді -   Хромової О.О.
при секретарі -    Церна В.А.

за участі:

представника позивача -  Красьохіної Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просили позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути аліменти у розмірі
1/2 доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь юридичної чи фізичної особи, на утриманні якої перебуватиме дитина.
Позов обґрунтовано тим, що на первинному обліку дітей, залишених без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, в Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, відповідно до наказу від 13 березня 2025 року № 17/ПО перебуває малолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьками дитини є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , шлюб між якими було зареєстровано 16 грудня 2011 року. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 травня 2018 року по справі № 755/6461/18 шлюб між ними розірвано. Батько дитини ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав разом з донькою та бабою дитини ОСОБА_4 за адресою: 
АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 26 вересня 2024 року було призвано на військову службу, 06 грудня
2024 року він зник безвісті поблизу населеного пункту Мирноград Покровського району Донецької області під час виконання бойового завдання, внаслідок чого набув статусу особи, зниклої безвісті за особливих обставин. Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована та проживає окремо від доньки, має ще одну доньку, яка народилася у 2019 році від іншого чоловіка. За твердженнями баби ОСОБА_1 матір участі в утриманні та вихованні доньки не бере, матеріально не забезпечувала, дитиною не цікавилася, батьківські обов`язки не виконувала. Питаннями виховання, утримання дитини займався батько та бабуся. Станом на дату звернення до суду дитиною повністю опікується, забезпечує та виховує її баба, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації 18 березня 2025 року обстежено умови проживання матері за адресою: АДРЕСА_2 . Матір пояснила, що вона виховує малолітню доньку ОСОБА_5 , участі у вихованні старшої доньки не бере, матеріально не утримує, проти позбавлення її батьківських прав не заперечує.
Оскільки малолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з трьох років не спілкується з матір`ю, з огляду на те, що остання самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавилася дитиною, не займалася її вихованням, матеріально не підтримувала, батько дитини визнаний зниклим безвісті з 17 лютого 2025 року, з метою захисту прав дитини, яка залишилася без батьківського піклування, відповідно до наказу Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації від 13 березня 2025 року № ТВД/14, малолітню ОСОБА_1 тимчасово влаштовано у родину бабусі ОСОБА_4 до прийняття рішення органом опіки та піклування про влаштування згідно законодавства України. ОСОБА_4 є працюючим пенсіонером, має дохід та самостійно забезпечує дитину усім необхідним для її повноцінного розвитку, сприяє задоволенню її потреб та створює належні умови для життя. Відповідач ОСОБА_2 покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання вирішувалися батьком дитини ОСОБА_3 та бабою ОСОБА_4 . Зазначені факти, як окремо, так і сукупності, можна розцінювати як ухилення матері від виховання дитини, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Зазначені обставини, з огляду на положення статті 164 СК України, є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Водночас, з урахуванням положень статті 180-183 СК України, відповідач є особою працездатного віку, відомості про розмір її доходів відсутні, тому розмір аліментів, не може бути меншим за 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
З огляду на викладене позов просили задовольнити.
В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 травня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 08 липня 2025 року на 12 год. 00 хв., учасникам справи роз`яснено процесуальні права та встановлено процесуальні строки.
08 липня 2025 року у підготовчому засіданні протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , обов`язок явки свідків покладено на позивача.
Також протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва, занесеною до протоколу судового засідання, у зв`язку із відсутністю висновку служби у справах дітей та сім`ї по суті спору, підготовче засідання відкладено на 16 вересня 2025 року на 11 год. 00 хв.
16 вересня 2025 року (вхід. № 54472) представник позивача - Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, ОСОБА_8 подала заяву, у якій просила долучити до матеріалів справи Висновок служби у справах дітей та сім`ї про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
16 вересня 2025 року у підготовче засідання сторони не з`явилися, про день час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялися належним чином.
Представник позивача - Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, ОСОБА_8 у заяві від 16 вересня 2025 року підготовче засідання просила провести за відсутності представника позивача, проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явилася, про день час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялася належним чином.
Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, у підготовче засідання свого представника не направили, про день час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялися належним чином.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 21 жовтня 2025 року на 12 год. 15 хв. У судове засідання викликано свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
 ОСОБА_4 
21 жовтня 2025 року судове засідання, призначене на 12 год. 15 хв., знято з розгляду, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Хромової О.О. у відрядженні. Наступне судове засідання призначено на 25 листопада 2025 року на 15 год. 00 хв.
25 листопада 2025 року у судове засідання, призначене на 15 год. 00 хв., сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Наступне судове засідання призначено на 20 січня 2026 року на 12 год. 20 хв.
20 січня 2026 року у судовому засіданні проведено опитування дитини ОСОБА_1 ,
 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка повідомила, що навчається у 8-А класі у школі № 44. Проживає разом з бабою, домашніх тварин не має. Батько зник безвісті, а матір участі у її житті не бере, не пам`ятає її. До того, як батько пішов на війну, проживала разом з ним та бабусею. З матір`ю колись жили разом, але це було дуже давно. ЇЇ номеру телефону також не знає, чи телефонує матір до бабусі їй не відомо. Подарунків на день народження матір не дарує, не вітає. Імені матері також не пам`ятає, погоджується щоб її позбавили батьківських прав.
Також у судовому засіданні проведено допит свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 .
Свідок ОСОБА_9 повідомила, що дитина з трирічного віку проживає у неї, є її онукою, донькою сина, який зник безвісті. Дитина навчається у школі № 44 у 8-А класі, ходить на гуртки, також орган опіки направив до психолога, їй це подобається. Зараз проживають тільки вдвох, тварин не мають. Хоче, щоб ОСОБА_10 і надалі залишалася у неї. Востаннє матір дитини бачила рік тому, у приміщенні цього ж суду з приводу питання відмови від дитини. Відповідач взагалі не цікавиться дитиною, не вітає з днем народження та не телефонує. Вона має ще одну доньку та є одинокою матір`ю. З боку відповідача інших родичів немає, про її матір не знає нічого. Син з відповідачем мали офіційний шлюб, розлучилися вже давно, в цьому ж суді. Відповідачеві дитина не потрібна, вона нею не цікавиться, а дитина не цікавиться своєю матір`ю.
Свідок ОСОБА_7 повідомила, що знає цю сім`ю. ОСОБА_4 жила разом з сином та онукою, син зник безвісті. Імені відповідача їй не відомо, бачила її, коли вона ще була вагітною. Вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав.
Свідок ОСОБА_11 повідомила, що ОСОБА_4 знає давно, працюють разом. ЇЇ син пропав безвісті. Відповідача бачила ще коли вони з ОСОБА_12 зустрічалися, це батько дитини. Чи телефонує відповідач до дитини їй не відомо, однак зі слів ОСОБА_4 , відповідач дитиною не цікавиться. Як виглядає відповідач приблизно пам`ятає, якби побачила її, то впізнала б. Вважає, що її слід позбавити батьківських прав.
Представник позивача - Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , - позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у позові.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про день час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви з додатками, що направлявся на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, повернувся до суду не врученим з відміткою оператора поштового зв`язку «Укрпошта» про причини повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою». Правом на подання відзиву відповідач не скористалася.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня
2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі
№ 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі
№ 24/260-23/52-б).
Також Верховний Суд у постанові від 11 червня 2021 року у справі № 2-6236/11, провадження № 61-6596ск20, зазначив, що у разі, якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За наведених обставин, відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до таких висновків.
Судом встановлено, що 16 грудня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що
16 грудня 2011 року складено відповідний актовий запис № 2013 та видано свідоцтво про шлюб від 16 грудня 2011 року серії НОМЕР_1 . Прізвище чоловіка після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_13 , дружини - ОСОБА_14 .
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 травня 2018 року по справі
№ 755/6461/18 шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 ,
 ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 16 грудня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, про що складено актовий запис № 2013, розірвано.
Відповідно до свідоцтва про народження від 28 грудня 2011 року серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 28 грудня 2011 року складено відповідний актовий запис № 3660. Батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Зі сповіщення сім`ї від 10 грудня 2024 року № 589 встановлено, що стрілець-помічник гранатометника 1 штурмового відділення 1 штурмового взводу 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_3 солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призваний на військову службу
26 вересня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_6 , зник безвісті 06 грудня 2024 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Мирноград Покровського району Донецької області.
08 квітня 2025 року Управлінням з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин (Секретаріат Уповноваженого з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин) Міністерства внутрішніх справ України надано витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, від 08 квітня 2025 року № 20250408-1382-1 щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зник на території бойових дій (під час воєнних дій). Дату набуття статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, зазначено - 17 лютого 2025 року.
З матеріалів справи встановлено, що 13 березня 2025 року ОСОБА_4 звернулася до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації із заявою, у якій повідомила, що в неї, за адресою: АДРЕСА_1 , проживає її онука, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка опинилася без батьківського піклування, у зв`язку із тим, що ОСОБА_3 , який є її біологічним батьком, зник безвісті з грудня 2024 року, а мати дитини ОСОБА_2 разом із дитиною не проживає, не піклується про її стан, здоров`я, не цікавиться її життям та навчанням впродовж 10 років.
13 березня 2025 року спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації складено Акт обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з метою підготовки висновку про можливість призначення опіки ОСОБА_4 над малолітньою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено, що кімната в гуртожитку тепла та охайна. Кухня розташована на першому поверсі в загальному користуванні. Туалет на другому поверсі в загальному коридорі. В кімнаті наявна побутова техніка для ведення домашнього господарства та меблі. Санітарно-гігієнічні умови відповідають нормі. У дитини наявне окреме спальне місце, спеціальний стіл для занять, шафа та комод, де зберігаються її особисті речі, одяг відповідно до сезону, стану та віку. За вказаною адресою проживають та мають місце реєстрації: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стосунки в сім`ї доброзичливі. Малолітня ОСОБА_1 залишилася без батьківського піклування, у зв`язку із тим, що мати дитини
 ОСОБА_2 не виконує батьківські обов`язки, не займається вихованням та утриманням дитини. Громадянкою ОСОБА_4 створено належні умови для проживання, виховання та розвитку і навчання дитини ОСОБА_1 
13 березня 2025 року Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації видано наказ № ТВІ/14 «Про тимчасове влаштування малолітньої
 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитини, залишеної без батьківського піклування», вирішено влаштувати дитину, залишену без батьківського піклування, малолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово на період з 13 березня 2025 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 у родину рідної бабусі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до прийняття рішення органом опіки та піклування про влаштування відповідно до законодавства України.
У листі Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 21 березня 2025 року, вих. № 103/41-970, зазначено, що 18 березня 2025 року спеціалістами Служби обстежено умови проживання за адресою: 
АДРЕСА_2 , та опитано ОСОБА_2 , яка пояснила, що виховує малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , участі у вихованні старшої доньки ОСОБА_1 не бере, матеріально не утримує. Проти позбавлення її батьківських відносно малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прав не заперечує.
До матеріалів справи також долучено Акт обстеження умов проживання від 18 березня
2025 року № 34, складений спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації. З Акту встановлено, що спеціалістами проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Умови проживання задовільні, квартира обладнана необхідною побутовою технікою та меблями. Побут родини організований, потребує покращення санітарно-гігієнічного стану. Для виховання та розвитку дитини облаштована кімната для розваг, розвиваючі іграшки, книги, для дитини облаштовано окреме ліжко для сну, одяг та взуття в достатній кількості. За цією адресою проживають: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Стосунки в родині дружні, мають спільні прогулянки та відпочинок.
У своїх письмових поясненнях від 18 березня 2025 року ОСОБА_2 зазначила, що вона має неповнолітню дочку ОСОБА_16 , яка проживає разом з бабою ОСОБА_4 . Участі у вихованні дочки вона не бере, щодо позбавлення її батьківських прав не заперечує.
Поряд з цим, з витягу від 22 квітня 2025 року № 129748173 з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що станом на 22 квітня 2025 року за вказаною адресою зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Згідно довідки від 28 квітня 2025 року № 186, виданої Спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови № 44 міста Києва, ОСОБА_1 навчається на очній (денній) формі навчання в 7-А класі даного навчального закладу.
Відповідно до характеристики ОСОБА_1 з навчального закладу, дитина навчається у школі з першого класу, навчальний матеріал освоює на середньому рівні. Інтересу та ініціативи до навчання не проявляє, тому і навчається не в повну міру своїх можливостей. Виявляє розуміння прочитаного, може висловити власну думку. Має довільну зорову і слухову пам`ять, але не вистачає здібностей, наполегливості, вміння сконцентруватися на поставленій задачі. Особливий нахил має до предметів творчого спрямування. Стримана, врівноважена, емоційно спокійна, доброзичлива. Співпрацює з однокласниками, може знаходити спільну мову з людьми різного віку, але першою на контакт іде не охоче. Виховується не в повній сім`ї. Батько самостійно опікується дитиною, бере активну участь у навчанні та вихованні, відвідує батьківські збори. Коли мобілізували батька, вихованням дитини займалася бабуся ОСОБА_4 , яка відвідувала батьківські збори, контролювала виконання домашніх завдань. Мати дитини в школу не приходила, ОСОБА_17 не цікавилася, з класним керівником та адміністрацією школи не спілкувалася.
Із витягу від 08 травня 2025 року № 130596762 з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що станом на 08 травня 2025 року за вказаною адресою зареєстровано місце проживання: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до свідоцтва про право власності від 18 березня 2016 року, виданого Відділом приватизації житлового фонду управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації згідно розпорядження від 18 березня 2016 року
№ 38501, кімната АДРЕСА_3 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних долях.
До матеріалів справи також долучено копію свідоцтва про народження від 17 листопада
1978 року серії НОМЕР_4 , виданого Виконавчим комітетом сквирської районної ради депутатів трудящих Київської області, у якому зазначено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_10 , про що 17 листопада 1978 року в Книзі реєстрації актів про народження зроблено запис № 257. Батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
У характеристиці ОСОБА_4 від 01 лютого 2025 року, складеної начальником станції залізничної Борщагівка Городнійчуком О., зазначено, що ОСОБА_4 обіймає посаду чергового по залізничній станції із загальним стажем роботи на підприємстві 40 років. Характеризується позитивно.
До матеріалів справи також долучено інформацію про доходи ОСОБА_4 , зокрема, довідку про доходи з місця роботи від 23 квітня 2025 року та довідку про доходи про розмір нарахованої пенсії за період з 01 серпня 2024 року по 31 січня 2025 року.
У висновку Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації від 10 липня
2025 року № 100-9634 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_1 зазначено, що Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, з урахуванням рекомендацій Комісії з питань захисту прав дитини від 02 липня 2025 року (протокол
№ 13), вважає, що існують беззаперечні підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Частиною третьою статті 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
При цьому, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також і санкція за протиправну винну поведінку батьків. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого
1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі № 758/9706/18 (провадження № 61-17898св20).
Відповідно до положень статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини (стаття 133 Сімейного кодексу України).
Як уже зазначалося раніше, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 . Її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 16 грудня 2011 року серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2013, та копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 від 28 грудня 2011 року серії
 НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 3660.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Згідно із статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Згідно із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 17 червня
2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. 
Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно пункту 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року
№ 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Отже, під час вирішення спору, суд ставить на перше місце якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 724/743/15-ц (провадження № 61-16157св18) сформульовано висновки про те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі
№ 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Верховний Суд зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте першочергово мають враховуватися якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для ухвалення рішення, а також оцінку всіх доказів у справі, які підтверджують виконання чи нехтування батьком/матір`ю своїми батьківськими обов`язками. Позбавлення батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права батька/матері є пропорційним меті позбавлення батьківських прав. Крім того, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Обґрунтовуючи позовні вимоги Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, зазначила, що мати дитини ОСОБА_2 участі в утриманні, розвитку та вихованні дитини не бере, матеріально не забезпечує, дитиною не цікавиться, батьківські обов`язки не виконує. Водночас, у своїх поясненнях зазначила, що на її утриманні перебуває ще одна дитина, проти позбавлення її батьківських прав вона не заперечує. Питаннями виховання, утримання дитини займався батько та баба.
Відповідно до висновку Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 10 липня 2025 року, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, з урахуванням рекомендацій Комісії з питань захисту прав дитини від 02 липня
2025 року (протокол № 13), вважає, що існують беззаперечні підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
З матеріалів справи встановлено, що батьки малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебували у зареєстрованому шлюбі. Фактично дитина проживала з батьком та його матір`ю. Сторони також не заперечували, що матір дитини участі у вихованні та утриманні дитини не брала, проживала окремо, має нову сім`ю, про намір збереження зв`язку із дитиною не заявляла. Батька дитини у 2024 році мобілізовано до лав Збройних Сил України, водночас, під час виконання бойового завдання зник безвісті 06 грудня 2024 року поблизу населеного пункту Мирноград Покровського району Донецької області. У зв`язку з вказаними обставинами малолітня ОСОБА_1 набула статусу дитини, що залишилася без батьківського піклування та влаштована в сім`ю своєї баби ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підстав наказу Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації від 13 березня 2025 року № ТВІ/14 «Про тимчасове влаштування малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитини, залишеної без батьківського піклування». Вихованням, утриманням та розвитком дитини займається ОСОБА_4 , яка забезпечує належні умови для її життя та розвитку, відвідує навчальний заклад дитини, контролює її успішність. Мати дитини дитино не цікавилася, до служби у справах дітей та сім`ї не зверталася, з класним керівником та адміністрацією школи не спілкувалася, заявила про згоду на позбавлення батьківських прав.
Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із частинами першою, другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не виявляє будь-якого інтересу до дитини, не створила належних умов для проживання та виховання дитини, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Фактично дитина не отримувала від матері жодної допомоги для фізичного та морального розвитку, формування світогляду дитини її нормальної соціалізації, тощо.
Слід також врахувати, що дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав.
Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. 
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 роз`яснив, що система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини. Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється такими правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року). Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана під час вирішення між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
Під час опитування неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однозначно повідомила, що зв`язку з матір`ю вони не підтримують, матір її життям не цікавиться, налагодити контакт не намагалася. Матір дитина майже не пам`ятає, психо-емоційного зв`язку з нею не має. Наміру зберегти зв`язок з матір`ю дитина не має, висловила згоду на позбавлення матері батьківських прав щодо неї.
З огляду на викладене, оцінивши надані докази, враховуючи вік дитини та її інтереси, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому є підстави для позбавлення її батьківських прав та задоволення позовних вимог в цій частині.
При вирішенні цієї вимоги враховується, що такий крайній захід спрямований на захист інтересів дитини, з метою забезпечення її належного виховання, розвитку, медичного та соціального нагляду. Тому позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повністю відповідає інтересам дитини, і є справедливим, передбачуваним та невідворотним наслідком свідомого вибору ОСОБА_2 .
Відповідно до частин другої, третьої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. 
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно із частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до роз`яснень пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від
15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частини другої статті 182 СК України.
За змістом частин першої-третьої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 
Відповідач є працездатною, відомостей про наявність інших стягнень на утримання інших непрацездатних осіб з матеріалів справи не встановлено, доказів протилежного суду не надано. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених статтею 188 СК України, не встановлено.
Відповідно до статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Враховуючи відсутність інформації щодо майнового стану відповідача та те, що особа, позбавлена батьківських прав не звільняються від обов`язку щодо утримання дитини, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж
50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь опікуна (піклувальника) чи установи, під опікою яких буде перебувати дитина, підлягають задоволенню.
Такий розмір аліментів, на думку суду, є доцільним та обґрунтованим.
З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 20 травня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
За змістом пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем заявлено вимогу про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_1 , що є позовною вимогою немайнового характеру, та похідну вимогу про стягнення аліментів на дитину, відповідно до вимог статті 166 СК України.
Судом встановлено, що позивач є юридичною особою, тому з урахуванням положень підпункту 2 пункту першого частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору, що підлягала сплаті за подання даної позовної заяви складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у 2025 році прожитковий мінімум працездатних осіб з 1 січня 2025 року становить 3 028 гривень.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, ураховуючи повне задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати судового збору, відповідно до пункту 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.
З урахуванням положень статті 169 СК України суд роз`яснює відповідачам, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Керуючись статтями 14, 19, 71, 81, 121, 150, 164, 165, 166, 180-183, 191, 193, 245, 246 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року
№ 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, статтями 12, 13, 76-81, 89, 95, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно її неповнолітнього доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Передати Голосіївській районній в місті Києві державній адміністрації, як органу опіки та піклування, неповнолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь юридичної чи фізичної особи, на утриманні якої буде перебувати дитина, аліменти на дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 20 травня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 3 028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).
Реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Дніпров.р-н/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, Банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) - 899998, рахунок
- № UA478999980313141206000026005, Код класифікації доходів бюджету - 22030101. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Позивач - Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 37308812, адреса місцезнаходження: просп. Голосіївський, 42, м. Київ, 03039.
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - не відомо, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .
Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 37413735, адреса місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, 58, м. Київ, 03150.
Повне рішення суду виготовлено 27 січня 2026 року.

Суддя          О.О. Хромова