Провадження № 1-кп/643/269/26 
Справа № 643/9114/24

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2026              м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , 
прокурора: ОСОБА_3 ,
захисника: ОСОБА_4 ,
обвинуваченого: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024226200000527 від 17.06.2024, за обвинуваченням  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, раніше не судимого, працює менеджером в оптовій торгівлі у ФОП ОСОБА_6 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 16.06.2024 приблизно о 18:00 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння знаходився на автопарковці біля ТРК «Україна», розташованого за адресою м. Харків, пр. Тракторобудівників, буд. 59/56, де вирішив скористатися послугами таксі і звернувся до раніше незнайомого йому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який займаючись приватним візництвом чекав там пасажирів на власному автомобілі «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Не домовившись про надання йому послуг з перевезення ОСОБА_5 , вважаючи ціну перевізника зависокою, і використовуючи це як привід, розпочав з водієм ОСОБА_7 словесний конфлікт, після чого ОСОБА_5 відійшов і викликав інший автомобіль таксі. 
Того ж дня, біля 18:20 год, ОСОБА_5 , маючи протиправний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, бажаючи продемонструвати своє явне нехтування до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, повернувся на автопарковку ТРК «Україна» за адресою м. Харків, пр. Тракторобудівників, буд. 59/56, де усвідомлюючи, що він знаходиться у громадському місці, бажаючи продемонструвати зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, чужого майна та власності, бажаючи в такий спосіб протиставити себе суспільству, узяв до рук цеглину та проявляючи особливу зухвалість умисно жбурнув її на дах автомобіля «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому перебував водій ОСОБА_7 , умисно пошкодив своїми діями панель даху вказаного транспортного засобу та почав відходити з місця вчинення хуліганських дій, сівши в інший викликаний ним автомобіль таксі марки «Peugeot 301», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з написом «Uklon». 
У цей час ОСОБА_7 , побачивши факт вчинення ОСОБА_5 хуліганських дій і пошкодження свого автомобілю, будучи обуреним з цього приводу, вийшовши зі свого автомобіля та наздогнав останнього, намагаючись з`ясувати навіщо він так зробив і запобігти його втечі з місця вчинення кримінально караного правопорушення, що ОСОБА_5 не сподобалось і він повторно розпочав словесний конфлікт з потерпілим, в ході якого ОСОБА_5 , знаходячись навпроти ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, спрямованого на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, з демонстрацією свого явного нехтування до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, усвідомлюючи, що він знаходиться у громадському місці, дістав пістолет «FLARM T 910» 9 мм, призначений для відстрілу гумових куль несмертельної дії, на який мав дозвіл № НОМЕР_3 , виданий 27.11.2020 ВКОЗ ГУНП в Харківській області, та почав ним погрожувати ОСОБА_7 , намагаючись шляхом погроз відбити у потерпілого бажання його переслідувати, зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення і уникнути кримінальної відповідальності за вчинені ним хуліганські дії, після чого через декілька хвилин сховав вказаний пістолет до своєї сумки. Далі, ОСОБА_5 , витягнув зі своєї сумки предмет схожий на газовий балончик зі сльозогінним газом та розпилив його у бік ОСОБА_7 та почав тікати в бік пр. Ювілейного в м. Харкові, а потерпілий побіг за ним. 
ОСОБА_7 наздогнавши ОСОБА_5 на території автопарковки біля клубу «Болеро», розташованого за адресою м. Харків, пр. Ювілейний, буд. 56, схопив останнього за руки для припинення спроб ОСОБА_5 залишити місце вчинення ним кримінально караного правопорушення та бажаючи уникнути можливості заподіяння ним тілесних ушкоджень і факту застосування зброї. Але ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, спрямований на вчинення хуліганських дій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, знаходячись навпроти ОСОБА_7 , раптово звільнивши свої руки, дістав зі своєї сумки вищевказаний пістолет у металевому корпусі та проявляючи знову особливу зухвалість, умисно наніс ним удар по голові потерпілого, а саме в область правого вуха, від нанесеного удару потерпілий відійшов назад на декілька кроків, скориставшись цим ОСОБА_5 побіг в сторону зупинки. 
Внаслідок вчинених ОСОБА_5 хуліганських дій було спричинено пошкодження панелі даху автомобіля «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме деформація з утворенням згину металу на ділянці порядку 5х5см, внаслідок чого власнику транспортного засобу ОСОБА_7 , відповідно до висновку транспортно-товарознавчої експертизи № 5532 від 05.08.2024 були спричинені матеріальні збитки на суму 16 089,54 грн, а внаслідок нанесеного удару пістолетом, тому ж потерпілому ОСОБА_7 було спричинено сильний фізичний біль та згідно висновку судово-медичного експерта – садна на голові які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, виникли від дії тупих твердих предметів, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. 
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України – грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство). 
У ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнав у повному обсязі. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчинення ним кримінального правопорушення. Також обвинувачений вказав, що по закінченню досудового розслідування у повному обсязі ознайомлений з матеріалами кримінального провадження і не заперечує докази, зібрані в ході досудового розслідування. Крім того обвинувачений пояснив, що показання надає добровільно.
Враховуючи визнання обвинуваченим своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив кримінального правопорушення, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого; інші обставини, які характеризують особу обвинуваченого, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням даних, які характеризують його особу. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.
Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Таким чином, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Обставиною що пом`якшує покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України є активне сприяння розслідуванню кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суд враховує наступне.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винної, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженої.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання для досягнення його цілей, визначених у ст. 50 КК України.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, наявність обставини що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Надаючи оцінку особі обвинуваченого суд також зазначає, що він не одружений, має вищу освіту та постійне місце проживання, неповнолітніх дітей на утриманні не має, з 03.09.2025 працює менеджером в оптовій торгівлі у ФОП ОСОБА_6 та згідно з наданою характеристикою за час роботи зарекомендував себе з позитивного боку, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції, визначеної ч. 1 ст. 296 КК України.
Суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання у вигляді штрафу, як про це просила сторона захисту, оскільки з огляду на фактичні обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення таке покарання не забезпечило б досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, та не справило б належного превентивного впливу як на обвинуваченого, так і на інших осіб.
На переконання суду, саме призначена міра покарання у вигляді обмеження волі надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою. Саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Водночас, за приписами ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише в тому разі, коли для цього наявні умови і підстави, визначені приписами ст. 75 КК України. Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням закон визначає переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, яке ґрунтується на оцінці даних про вчинене кримінальне правопорушення, мету й мотиви, тривалість та інтенсивність протиправної поведінки тощо. Істотне значення для вирішення питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в основних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальну поведінку; наявність джерел правомірного отримання доходів; наскільки його ціннісні орієнтири та поведінка збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого та інше.
Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання з реальним його відбуванням або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд, з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи обставини, що характеризують обвинуваченого, визнання обвинуваченим своєї вини, негативне ставлення обвинуваченого до скоєного, усвідомлення обвинуваченим протизаконності своїх дій та спроможність самокритично оцінити їх і не допускати подібного в майбутньому, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його поведінкою після вчинення кримінального правопорушення, його критичним ставленням до скоєного, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.
Оскільки клопотань про обрання обвинуваченому запобіжного заходу в ході судового розгляду кримінального провадження не надходило, суд, керуючись засадами змагальності та диспозитивності кримінального провадження, не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу за власною ініціативою згідно даного вироку.
Вирішуючи питання щодо заявленого потерпілим цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в сумі 16 089,54 грн, а також моральної шкоди в сумі 4 000,00 грн суд зазначає наступне.
Обвинувачений заявлений цивільний позов визнав у повному обсязі.
Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право відповідача, передбачене нормами Цивільного процесуального кодексу України.
Частиною 2 ст. 206 ЦПК України унормовано, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.
При цьому, суд зазначає, що визнання обвинуваченим цивільного позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання цивільного позову обвинуваченому в ході судового розгляду були роз`яснені.
За таких обставин, оскільки заява обвинуваченого не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає заяву обвинуваченого про визнання цивільного позову.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).
За таких обставин, цивільний позов потерпілого підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 26.06.2024 у справі № 643/6588/24, на пістолет травматичний «Т910» 9 мм, та магазин з 12 патронами, які було вилучено в період часу з 15:10 год до 15:50 год під час огляду місця події за адресою м. Харків, вул. Ахієзерів, буд. 30, підлягає скасуванню. 
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Витрати на проведення експертизи в сумі 9 466,00 грн, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України стягує з обвинуваченого на користь держави.
Згідно з ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не обирається.
Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 завдану кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду в сумі 16 089 (шістнадцять тисяч вісімдесят дев`ять) грн 54 коп, а також моральну шкоду в сумі 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп. 
Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави витрати за проведення експертизи у розмірі 9 466 (дев`ять тисяч чотириста шістдесят шість) грн 00 коп. 
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 26.06.2024 у справі № 643/6588/24, на пістолет травматичний «Т910» 9 мм, та магазин з 12 патронами, які було вилучено в період часу з 15:10 год до 15:50 год під час огляду місця події за адресою м. Харків, вул. Ахієзерів, буд. 30. 
Речові докази:
- предмет, схожий на цеглу сірого кольору, висотою 9,6 см, довжиною 20 см, шириною 9,7 см, який має ознаки природних руйнувань у вигляді сколів, переданий на зберігання до камери схову речових доказів ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області – після набрання вироком законної сили знищити;
- предмет, схожий на посвідчення з написом дозвіл на зброю № НОМЕР_3 від 27.11.2020, темно-червоного кольору з написом на обкладинці «МВС України Дозвіл на зброю» та малюнком герба України золотавого кольору, на першому розвороті вказаний номер посвідчення НОМЕР_4 Департамент превентивної діяльності на ім`я ОСОБА_5 АДРЕСА_1 , фото чоловіка та відбиток печатки синього кольору з гербом синього кольору, на другий сторінці міститься напис – дозвіл № НОМЕР_3 від 27.11.2020, спецзасобу пістолет «Т-910» к-р 9 мм, №- НОМЕР_5 , дійсний до 27.11.2023, відбиток печатки синього кольору з гербом синього кольору, третя-четверта сторінка без внесених засобів, переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 – після набрання вироком законної сили вважати таким, що повернутий законному володільцю;
- предмет, схожий на довідку у форматі А4, білого кольору, який містить друкований текст Національна поліція України ВКОЗ ГУНП в Харківській області , витяг з ЄРЗ, номер запису 169017, ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 , на зберігання та носіння: пістолет, гладкоствольний, короткоствольна вогнепальна зброя (травматична), FLARM, Т910, № КІ1101196, 9 мм Р.А., видача 05.12.2023, дійсний 27.11.2026, у правому верхньому куті мається фото, у правому нижньому куті міститься кьюаркод, переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 – після набрання вироком законної сили вважати таким, що повернутий законному володільцю;
- предмет, схожий на металевий пістолет «FLARM Т910» 9 мм, призначений для відстрілу гумових куль несмертельної дії з номером № НОМЕР_6 , чорного кольору, загальна довжина 190 мм, висота 133,5 мм, ширина 36 мм, на протилежній стороні відносно вікна затвору міститься номер № НОМЕР_6 і біля мушки затвору міститься назва FLARM, на нижній стороні ствола міститься номер № НОМЕР_6 , рукоятка має прорезинені вставки чорного кольору, на стороні вікна затвору, а саме на ньому знаходиться напис 9РА, нижче вказаного напису прямо на затворі знаходиться напис 9РА, на звороті біля мушки знаходиться напис Т910, нижче якого присутній напис «Вироблено в Україні», магазин в рукоятці пістолета відсутній – після набрання вироком законної сили повернути законному володільцю; 
- предмет, схожий на металевий магазин пістолету, чорного кольору без номеру з подавачем червоного кольору загальною висотою 120 мм, шириною 30 мм, товщиною 20 мм – після набрання вироком законної сили повернути законному володільцю; 
- предмет, схожий на металевий патрон 9 мм, золотистого кольору з написом біля капсулю ОСОБА_8 з резиновою кулею чорного кольору в кількості 12 одиниць – після набрання вироком законної сили повернути законному володільцю.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя           ОСОБА_1