ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року	Львів	Справа № 260/781/25 пров. № А/857/23725/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.М., Матковської З.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року з питань встановлення судового контролю за виконанням рішення суду (суддя–Луцович М.М., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Ужгород, дата складання повного тексту ухвали – не зазначено),
в адміністративній справі №260/781/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області,
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У лютому 2025 року позивач звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача, в якому просив: 1) визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до довідки «Про розмір грошового забезпечення» ОСОБА_1 , яка видана Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області за №4 від 22.01.2025 року, розрахованої відповідно до вимог ст. 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», станом на 01.01.2023 року, виданої відповідно до рішення Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/6659/24 від 15 січня 2025р; 2) зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 із 01.02.2023 року на підставі довідки «Про розмір грошового забезпечення» виданої Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області №4 від 22.01.2025р., сформованої станом на 01.01.2023р. у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із урахуванням усіх надбавок, підвищень, доплат, індексацій без обмеження граничного розміру грошового забезпечення та без обмеження пенсії максимальним розміром відповідних сум грошового забезпечення із урахуванням усіх складових пенсійної виплати; 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсію на підставі довідки Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області №4 від 22.01.2025р., із урахуванням різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром пенсії із 01.02.2023 року по день проведення перерахунку.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.05.2025 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області № 4 від 22.01.2025 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 01.01.2023. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01.02.2023 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області № 4 від 22.01.2025 року про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вказане рішення суду набрало законної сили 30.04.2025. 
22 травня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №260/781/25, в якій просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у 10-денний термін подати звіт про виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.03.2025р. по справі №260/781/25 у частині розрахунку заборгованості, нарахуванні та виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області №4 від 22.01.2025 року «Про розмір грошового забезпечення» із урахуванням різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром пенсії із 01.02.2023 року по день проведення перерахунку. 
Заяву позивач обґрунтував тим, що відповідач у добровільному порядку у повному обсязі не виконав рішення суду, яке набрало законної сили. 21 травня 2025 року на підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 по справі №260/781/25 відповідач зробив перерахунок пенсії, однак зменшив відсоткове нарахування відповідно до грошового забезпечення. Позивач вказує, що рішенням від 17 травня 2024 року у справі №260/2410/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області здійснити із 01 березня 2024 року виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром. Таким чином у підсумку із 01.03.2024 року та на день проведення перерахунку пенсії за рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 у справі №260/781/25 наявна значна сума різниці заборгованості між нарахованою та виплаченою пенсією. Проте, у відповіді ГУ ПФУ у Закарпатській області вказав, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 року по справі №260/781/25 різниця в пенсії за минулий час відсутня. На переконання позивача, наведене підтверджує факт невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 по справі №260/781/25 у зв`язку із неправильним нарахуванням базового розміру пенсії та нездійснення розрахунку та нарахування різниці заборгованості по виплаті пенсії за минулий час. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.05.2025 року у задоволенні клопотання позивача про встановлення судового контролю в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено. 
З цією ухвалою суду не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушення норм матеріального і процесуального права та без повного з`ясування всіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що як вбачається з розрахунку пенсії позивача, нарахування основного розміру пенсії не відповідає відсотковому грошовому забезпеченню. Відповідачем безпідставно знято відсоток нарахування грошового забезпечення із 82% до 70%. Проте, у відповіді ГУ ПФУ у Закарпатській області вказав, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 року по справі №260/781/25 різниця в пенсії за минулий час відсутня. Головне управління ПФУ в Закарпатській області не виконує рішення суду, яке набрало законної сили, тим самим позбавляючи позивача права на належний розмір пенсії, що є проявом правового свавілля з боку відповідача. Зазначає скаржник, що здійснення адміністративними судами правосуддя не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржену ухвалу суду від 26.05.2025 скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви позивача. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, а ухвалу суду залишити без змін. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що апеляційної скарга задоволенню не підлягає. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи.
Матеріалами справи підтверджується, що предметом спору у справі №260/781/25 було визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області № 4 від 22.01.2025 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 01.01.2023 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01.02.2023 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області № 4 від 22.01.2025 року про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Позивач вважає, що рішення суду від 31.03.2025 у справі №260/781/25 не виконано в повному обсязі, оскільки відповідач зменшив відсоткове нарахування відповідно до грошового забезпечення, а тому позивач звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача (боржника) подати у встановлений судом строк звіт про його виконання у відповідній частині. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 31.03.2025 року в даній справі, виходячи з наступного. 
Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
Статтею 14 КАС України передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах врегульовано, зокрема, статтею 382 КАС України. 
Так, відповідно до ч.1, ч.2 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строкзвіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача. 
Наведеними вище правовими нормами передбачено, що такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу. При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами. 
Згідно ч.2 ст.6 КАС України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина судового процесу для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40). 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі Класс та інші проти Німеччини, дійшов висновку, що із принципу верховенства права видно, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури. 
Разом з тим, правовою підставою для зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішенняє наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. 
У постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №802/357/17-а зазначено, що звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення. 
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначати, що із змісту заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та змісту апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 26 травня 2025 року видно, що позивач фактично не згідний із розрахунком грошових сум проведеного на виконання судового рішення, зокрема, в частині перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії. 
Варто звернути увагу на те, що в силу положень ч.4 ст.372 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. 
За правилами ч.1 ст.373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. 
В свою чергу, виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, є виконавчими документами, які підлягають примусовому виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016. 
Стаття 1 вказаного Закону визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження і примусове виконання судових рішень, що передбачає сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Порядок виконання рішень немайнового (зобов`язального) характеру визначений розділом VIII Закону №1404-VIII. 
В свою чергу, положеннями статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Суд апеляційної інстанції зауважує, що повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім до повноважень виконавців, а звернення до суду в порядку статей 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України є виключною мірою, якщо позивачем було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду. 
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що наведена у постановах від 27 червня 2019 року у справі №807/220/18, від 21 березня 2019 року у справі №805/1458/17-а. 
Колегія суддів зазначає, що станом на час звернення позивача до суду із заявою в порядку статті 382 КАС України відсутні дані про відкрите виконавче провадження щодо виконання рішення суду від 31.03.2025 у цій справі, та щодо звернення до Закарпатського окружного адміністративного суду із заявою про видачу виконавчого листа з метою звернення до органів виконавчої влади для примусового виконання рішення суду. 
Суд апеляційної інстанції зауважує, що повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім до повноважень виконавців, а звернення до суду в порядку статті 382 КАС України є виключною мірою, якщо позивачем було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду. Перевірка повноти і правильності виконання відповідачем цього судового рішення повинна бути здійснення насамперед в межах виконавчого провадження, про що апеляційний суд уже зазначав вище. 
Крім цього, судовий контроль на виконанням судового рішення може здійснюватись у спосіб визначений статтею 383 КАС України, шляхом визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду. 
Виконання ж судового рішення повинно здійснюватись у відповідності до змісту його резолютивної частини. 
Тобто, у розглядуваній ситуації відсутні підстави для застосування приписів статті 382 КАС України щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень (відповідача) подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення від 31.03.2025. 
За наведених фактичних обставин та із врахуванням норм чинного законодавства колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку статті 382 КАС України. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, ухвалу судом першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 382 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року з питань встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №260/781/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська