ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 р. 	Справа № 480/7113/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Жигилія С.П. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.06.2025, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми, повний текст складено 02.06.25 у справі № 480/7113/24
за позовом ОСОБА_1 
до Сумської митниці   
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до адміністративного суду з позовом до Сумської митниці (далі - відповідач), в якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати Наказ Сумської митниці від 04.07.2024 за № 267-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора митного поста “Конотоп” Сумської митниці;
- стягнути на користь ОСОБА_1 з Сумської митниці середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з дати звільнення до дати поновлення на роботі;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора митного поста “Конотоп” Сумської митниці та в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року позов залишено без задоволення. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач, зокрема, посилається на те, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права; має місце невідповідність висновків, викладених у оскаржуваному рішенні обставинам справи. Так, позивач указує про неврахування судом першої інстанції того, що Сумська митниця не виконала обов`язку щодо працевлаштування ОСОБА_1 , яке виявилося у відсутності пропозицій наявних усіх вакантних посад, які існували як на час попередження, так і на час звільнення позивача; крім того, після проведення скорочення в Сумській митниці на посадах старшого інспектора та інспектора залишились працювати пенсіонери за віком. Водночас просить урахувати, що частина 3 статті 87 Закону № 889 не передбачає жодних обмежень відносно можливості пропозиції лише вакантних посад і неможливості пропонування посад, зайнятих тимчасово відсутніми працівниками, які відповідають кваліфікації та наявному досвіду роботи позивача. Тобто зазначена стаття не визначає, що призначення на посаду повинно відбуватися обов`язково безстроково, а тому строкове призначення на тимчасову посаду не порушує вказану норму.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню,з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 1997 року працювала на різних посадах у митних органах. Присягу державного службовця прийняла 27.05.1997. З 01.03.2024 працювала на посаді старшого державного інспектора митного поста “Конотоп” Сумської митниці за контрактом про проходження державної служби. Контракт № 27 між позивачем та відповідачем укладено 29.02.2024 на строк з 01.03.2024 по 31.08.2024 (а.с. 11-23, 28-37).
11.06.2024 ОСОБА_1 попереджено про можливе наступне звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності або штату державних службовців. Одночасно у попередженні запропоновано вакантні посади у територіальних органах Держмитслужби. Перелік посад викладено у листах митниць. З відповідними листами з переліком посад ОСОБА_1 ознайомлена 11.06.2024, що підтверджується її особистим підписом. На аркуші попередження зазначила, що на переведення на запропоновані посади не погоджується (а.с. 24-25, 83-116).
Наказом Сумської митниці № 267-о від 04.07.2024 припинено державну службу ОСОБА_1 та її звільнено 12.07.2024 у зв`язку зі скороченням посади державної служби відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83, п. 1 ч. 1 ст. 87 закону України “Про державну службу” (а.с. 26, 27).
Позивач, уважаючи такий наказ протиправним, звернувся до суду з позовом у цій справі.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем при виданні Наказу від 04.07.2024 за № 267-о про звільнення позивача вимоги закону не порушені. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1, 3 статті 569 Митного кодексу України працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.
Правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.
У свою чергу, принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу».
Пункт 4 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» однією із підстав для припинення державної служби визначає за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.
За змістом частини третьої 87 Закону України «Про державну службу» процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.
Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.
Відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 Кодексу законів про працю України).
Статтею 49-2 Кодексу законів про працю України визначено порядок вивільнення працівників, за змістом якої про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
Як убачається з матеріалів справи, перед звільненням ОСОБА_1 працювала на посаді старшого державного інспектора митного поста “Конотоп” Сумської митниці. Наказом митниці № 7 від 29.01.2024 введено в дію штатний розпис на 2024 рік із загальною кількістю 323 посади. З них по митному посту “Конотоп” 78 посад, з яких, у свою чергу, 41 посада старшого державного інспектора та 15 посад державних інспекторів (а.с. 100-106). 
Наказом Державної митної служби України від 01.04.2024 введено в дію структуру органів Державної митної служби, у тому числі Сумської митниці (а.с. 96, 97). Наказом Сумської митниці № 50 від 20.05.2024 введено в дію штатний розпис митниці на 2024 рік. Загальна кількість посад - 228. З них по митному посту “Конотоп” 31 посада, з яких, у свою чергу, 15 старших державних інспекторів та 6 державних інспекторів (а.с. 107-112). 
З наведеного вбачається значне зменшення кількості посад, зокрема, посад старших державних інспекторів та державних інспекторів митного поста “Конотоп”. Також убачається скорочення кількості посад старших державних інспекторів та державних інспекторів у інших підрозділах Сумської митниці. 
З метою забезпечення прав позивача на працю та можливості працевлаштування з урахуванням професійної підготовки та компетентності позивачу були запропоновані всі вакантні посади, які були наявні в територіальних підрозділах, які функціонують за моделлю єдиної юридичної особи – Держмитслужби України, а саме:
- Кропивницька митниця (лист Кропивницької митниці від 29.05.2024 №7.22-1/12/7/1956);
- Вінницька митниця (лист Вінницької митниці від 29.05.2024 №7.12-1/12-02/7/3874);
- Рівненська митниця (лист Рівненської митниці від 31.05.2024 №7.13-1/12/7-40/3450);
- Одеська митниця (лист Одеської митниці від 03.06.2024 №7.10-1/12-01/7/9828);
- Координаційно-моніторингова митниця (лист Координаційно-моніторингової митниці №7.9-1/12/7/2062 від 03.06.2024);
- Енергетична митниця (лист Енергетичної митниці від 05.06.2024 №7.6-1/12/7/2806);
- Київська митниця (лист Київської митниці від 05.06.2024 №7.8-1/12-02/7/10739);
- Тернопільська митниця (лист Тернопільської митниці від 05.06.2024 №7.25- 1/12/7/3697).
Із указаними листами, які були невід`ємною частиною попередження, позивача було ознайомлено особисто, що підтверджується її підписом на листах.
Жодними дослідженими доказами не підтверджується наявність у Сумській митниці вакантних посад як підкатегорії посад державної служби «В2» (рівнозначні посади) та нижчі посади підкатегорії «В3» - державний інспектор, що могли бути запропоновані позивачу.
Посади, що зберігаються за тимчасово відсутніми працівниками та у зв`язку з цим тимчасово зайняті іншими працівниками не є вакантними, а тому підстав пропонувати посади працівників, які перебувають, зокрема, у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею 3-х річного віку чи працівників, які увільнені у зв`язку з проходженням військової служби під час мобілізації, у відповідача не було.
Так, за висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23.12.2020 у справі № 285/4227/18, право на відпустки забезпечується, зокрема, гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених законом. Тому, якщо працівник відсутній у зв`язку із хворобою, відрядженням та, зокрема, відпусткою, посада, яку він займає, не є вакантною.
Такий висновок суду першої інстанції про те, що посади, що зберігаються за тимчасово відсутніми працівниками та у зв`язку з цим тимчасово зайняті іншими працівниками не є вакантними, узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 26 січня 2023 року у справі №160/336/20 тощо.
Щодо запропонованих відповідачем позивачу посад у іншій місцевості, суд апеляційної інстанції враховує, що у постанові від 04.04.2018 у справі № 804/15396/15 Верховний Суд указав, що фактично позивачу було запропоновано переведення на роботу в іншу місцевість, що можливе лише за згодою працівника.
Водночас у справі, що розглядається, судом установлено, що докази можливості надання пропозицій вакантних наявних посад в цій же місцевості, які позивач може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, відсутні.
На виконання ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 відповідачем повідомлено, що після проведення скорочення чисельності державних службовців Сумської митниці, яке відбулось у зв`язку із скороченням граничної чисельності працівників Сумської митниці, відповідно до Наказу Державної митної служби України від 01.04.2024 за №441 «Про внесення змін до Наказу Держмитслужби від 23.05.2023 №212» на посадах старшого інспектора та інспектора Сумської митниці залишились працювати працівники, які досягли пенсійного віку:
- старший державний інспектор відділу чергових ОСОБА_2 (інвалід 2 групи);
- старший державний інспектор митного поста «Конотоп» ОСОБА_3 (учасник бойових дій, приступив до виконання посадових обов`язків 08.04.2024 у зв`язку з демобілізацією);
- державний інспектор оперативного відділу управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил, призначений тимчасово на період проходження військової служби під час мобілізації основного працівника ОСОБА_4 (звільнений 02.12.2024 наказом Сумської митниці від 22.11.2024 за №440-о «Про звільнення ОСОБА_4 ).
За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про дотримання відповідачем порядку вивільнення позивача, визначеного законодавством про працю.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність твердження позивача про те, що відповідач не дослідив та не врахував переважне прав на залишення на роботі. Відповідно до вимог ст. 42 КЗпП перш за все роботодавцем має враховуватися продуктивність праці та кваліфікація працівника. Оцінка цих якостей державного службовця є повноваженнями суб`єкта призначення. Лише при рівній кваліфікації та продуктивності праці враховуються інші, визначені законом переваги. З наданих відповідачем відомостей у формі таблиць вбачається, що відповідачем здійснювався аналіз зазначених характеристик працівників Сумської митниці на посадах старшого державного інспектора та державного інспектора (а.с. 130-151).
Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_1 відмовилась від переведення на запропоновані посади, висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем при виданні Наказу від 04.07.2024 за № 267-о про звільнення позивача вимоги закону не порушені, підстави для задоволення позову відсутні, є обґрунтованим і законним. 
Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.
Суд першої інстанції надав оцінку всім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та надав оцінку всім аргументам сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Водночас суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).
З огляду на зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку, що судом досліджені всі ключові питання, які є важливими для прийняття судового рішення.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 у справі № 480/7113/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	С.П. Жигилій   О.В. Присяжнюк