Справа №362/30/25				Головуючий у І інстанції Гавенко Г.М.	
Провадження № 33/824/157/2026 Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП				Доповідач у 2 інстанції Шроль В. Р. 	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2026 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду В.Р.Шроль, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працюючого,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 грн. 60 коп. судового збору,

В С Т А Н О В И В :
За постановою 10.12.2024 року о 07 год. 54 хв. на  А/Д М-05 Київ-Одеса 35 км ОСОБА_1 керував автомобілем "Skoda Octavia" д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, та від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та у найближчому медичному закладі водій категорично відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, а справу розглянуто без повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи.

Зазначає, що йому не було роз`яснено підстави зупинення транспортного засобу та на відео з боді-камери поліцейського не зафіксовано інформування його як водія з посиланням на ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» про конкретну причину зупинки, будь-яких протоколів або постанов про порушення Правил дорожнього руху, які б стали підставою для зупинки транспортного засобу , не складалося.

Крім того зазначає, що на відео, яке міститься в матеріалах справи, зафіксовано досить провокативну поведінку з боку працівників поліції, в частині поставлення питань щодо видів алкоголю, які він ніби то вживав, ймовірно з метою зафіксувати та в подальшому використати його відповідь як доказ.

Також зазначає, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому порядку як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі він не відмовлявся, відмова не була зафіксована на відеозапису, наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння спростовується відеозаписом, на якому вбачається його адекватна поведінка.

Зазначає, що після складання протоколу він звернувся до КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» з метою проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння, та відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у нього стану алкогольного сп`яніння не було ви виявлено.

Вказує, що посилання суду, на те що вина ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення є необґрунтованою, так як в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, проте в диспозиції ст.130 КУпАП зазначено, що відповідальність за статтею настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Окрім цього, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, на який посилається суд як на підтвердження вини, є сумнівним, оскільки фактично такий огляд на місці не проводився, з відеоматеріалів можна встановити, що у працівників поліції був відсутній прилад для визначення концентрації алкоголю, а його доставка займатиме певний немалий час, тобто фактично були створені неналежні та обмежені умови для перевірки на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 .

Також зазначає, про те, що розгляд справи відбувся у його відсутність, що позбавило його права безпосередньо надавати судді пояснення. 

Крім того, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, звертається з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки розгляд справи відбувся без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, копію постанови отримав лише 08.05.2025 року, що підтверджується розпискою.

У відповідності до вимог ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення постанови.

З матеріалів справи вбачається, що постанова винесена 11 лютого 2025 року, а апеляційна скарга на неї подана 15 травня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Вважаю, що особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, слід поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки розгляд справи відбувся без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та копія постанови в строк, передбачений ст. 285 КУпАП не вручена , у зв`язку з чим причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови слід визнати поважними.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Згідно ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Частиною 1 ст.130 КУпАПвстановлена адміністративна відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Положеннями п.2.5 ПДРУкраїни передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію»завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.

Згідно з вимогами п.1, 2, 3, 4, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію»поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Проте в ході апеляційного перегляду встановлено, що працівники поліції під час складання вказаного протоколу не дотримались вищезазначених вимог закону.

Як пояснив ОСОБА_1 , після того, як у морозну погоду забрав перестарілу матір з автотраси, був зупинений працівниками поліції . Він на вимогу поліцейських надав їм документи на автомобіль, вони оглянули салон та багажник автомобіля і запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціального технічного приладу. Оскільки він не вживав спиртних напоїв , то відразу погодився, Проте, у працівників поліції алкотестеру не було і за їх повідомленням необхідно було чекати 2 години, поки його привезуть з м. Києва. Так як було холодно і у салоні була перестаріла матір , то він відмовився чекати алкотестер, підписав документи, які були складені поліцейським, та продовжив рух додому. Приїхавши додому, він порадився із дружиною з приводу події, яка мала місце на дорозі, і разом з нею проїхали у лікарню «Соціотерапія», у якій він пройшов відповідне обстеження за допомогою алкотестера, здав аналізи сечі, а через два дні отримав висновок, яким не було встановлено у нього ознак стану алкогольного сп`яніння. Вважає, що відсутністю у працівників поліції на місці зупинки спеціального технічного засобу і необхідністю чекати прибуття алкотестеру близько 2-х годин із перестарілою матір`ю у салоні автомобіля у холодний час був спровокований працівниками поліції на відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Положеннями 9 Конституції Українивизначено, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Україна, давши згоду на обов`язковість міжнародного договору, зобов`язується діяти таким чином, щоб не позбавити його мети та не зробити його неможливим для виконання. Тому і ратифікована Конвенція і практика ЄСПЛ відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»для України є джерелами права і обов`язковими до застосування.

ЄСПЛ в своїх рішеннях «Енгель та інші проти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Швидка проти України» та інші констатував, що провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАПповинне проводитись за процедурою, передбаченою для кримінальних правопорушень. ЄСПЛ виключає можливість притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення, на яке особу підбурили працівники поліції.

ЄСПЛ неодноразово формулював у своїх рішеннях визначення провокації, розкривав її зміст та форми (справи «Раманаускас проти Литви», № 55146/14, 20 лютого 2018 року, «Баннікова проти Росії», № 18757/06, 04 листопада 2010 року, «Матановіч проти Хорватії», № 2742/12, 04 квітня 2017 року).

Із правових позицій цього суду вбачається, що провокація вчинення злочину наявна, якщо: були активні дії правоохоронних органів; з їх боку мало місце спонукання особи до вчинення злочину; злочин не був би скоєний без втручання правоохоронних органів.
Обов`язок спростування заяви про провокацію вчинення адміністративного правопорушення покладений на особу, яка склала протокол про адміністративне правопорушення.
Проте, в судові засідання 26.09.2025 року та 16.01.2026 року до Київського апеляційного суду начальником Управління патрульної поліції в Київській області не забезпечена явка рядового поліції Семигайло Б.В., який склав протокол про адміністративне правопорушення, з метою спростування заяви про провокацію. 
Матеріали справи про адміністративне правопорушення доказів на спростування заяви ОСОБА_1 про підбурювання працівниками поліції його до відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння також не містять.
Таким чином, з урахуванням наведених обставин, вважаю доведеним , що з боку працівників поліції мало місце підбурювання ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення, а відмова від огляду була наслідком дій працівників поліції, а не свідомим ухиленням від виконання вимог п.2.5 ПДР.

За висновком лікаря Комунального некомерційного підприємства «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» 10.12.2024 року ОСОБА_1 на підставі самозвернення пройшов медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння і був визнаний таким, що не перебуває у стані сп`яніння, чим також підтверджена версія ОСОБА_1 про безпідставність висунення йому вимог працівниками поліції.

Вчинення адміністративного правопорушення внаслідок підбурювання до нього з боку працівників поліції складу проступку не утворює.

Вказані обставини не були з`ясовані суддею суду першої інстанції, що призвело до помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 

За наведених вище обставин постанова судді підлягає скасуванню, а провадження щодо ОСОБА_1 - закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, строк на апеляційне оскарження постанови судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2025 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності задовольнити.

Постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Р. Шроль