Номер провадження: 22-ц/813/5133/25 
Справа № 501/314/24
Головуючий у першій інстанції Тордій Е.Н.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2025 року          м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду 
апеляційну скаргу Державної казначейської служби України
на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 24 березня 2025 року
у справі за заявою Державної казначейської служби України про виправлення помилки у виконавчому листі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі: Одеської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Одеській області (третя особа: Державна казначейська служба України) про відшкодування моральної шкоди заподіяної незаконним притягненням до кримінальної відповідальності

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Історія справи

У березні 2025 року Державна казначейська служба України через свого представника Недошовенко А.О. звернулось до Іллічівського міського суду Одеської області із заявою про виправлення помилки у виконавчому листі по справі № 501/314/24.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 24 березня 2025 року заяву Державної казначейської служби України про виправлення помилки у виконавчому листі по справі № 501/314/24 - повернута заявнику.

Ухвала суду вмотивована тим, що заявником не усунені недоліки, які були зазначені в ухвалі від 12.03.2025 року про залишення заяви без руху, а саме не направлено оригінал виконавчого листа, в якому повинні бути внесені виправлення, а тому суд позбавлений можливості прийняти заяву. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Державна казначейська служба подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного судового рішення та неправильність застосування норм процесуального та матеріального права просить його скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що Казначейство зверталось до суду із заявою про виправлення описки у виконавчому листі Іллічівського міського суду Одеської області у справі № 501/314/24 на підставі приписів статті 432 ЦПК України.
В скарзі зазначається, що під час проведення перевірки на відповідність вимогам чинного законодавства України виконавчого листа Іллічівського міського суду Одеської області від 21.01.2025 року по справі №501/314/24 було встановлено, що у вищевказаному виконавчому документі у графі «боржник» за кодом ЄДРПОУ 37567646 зазначено Державна казначейська служба України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6), натомість в резолютивній частині судового рішення, на виконання якого видано вищевказаний виконавчий лист зазначено, що стягнення коштів має відбуватись з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, тобто, у виконавчому листі Іллічівського міського суду Одеської області від 21.01.2025 по справі №501/314/24 зазначено неправильне найменування боржника. Крім того, наголошується, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, і у таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

В судовому засіданні представник скаржників Державної казначейської служби України Недошовенка А.О. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити з зазначених у ній підстав.
Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги Казначейства, та просив ї задовольнити.
Представник Одеської обласної прокуратури у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до їх електронного кабінету.
Від представників Головного управління національної поліції в Одеській області Рудь В.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду на іншу дату, у зв`язку з участю в іншій справі.
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. 
Законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників, або може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, думку осіб, що з`явились, колегія суддів визнає повідомлення осіб належним та не вбачає підстав для відкладення розгляду справи з підстав зазначених представником Головного управління патрульної поліції в Одеській області Рудь В.В. у клопотанні, а тому вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Фактичні обставини справи

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 02.04.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі: Одеської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Одеській області (третя особа: Державна казначейська служба України) про відшкодування моральної шкоди заподіяної незаконним притягненням до кримінальної відповідальності задоволено частково. Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,зареєстрованого по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відшкодування моральної шкоди у розмірі 452980.00гривень (чотириста п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот вісімдесят гривень 00 копійок) у кримінальному проваджені № 12018160280000129. В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Постановою Одеського апеляційного суду від 10.12.2024 року апеляційні скарги представника Одеської обласної прокуратури та представника Головного управління Національної поліції в Одеській області - залишено без задоволення. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02 квітня 2024 року - залишено без змін.
У березні 2025 року Державна казначейська служба України через свого представника Недошовенко А.О. звернулось до Іллічівського міського суду Одеської області із заявою про виправлення помилки у виконавчому листі від 21.01.2025 року по справі № 501/314/24.
Ухвалою Іллічівського районного суду Одеської області від 12.03.2025 року заяву Державної казначейської служби України про виправлення помилки у виконавчому листі по справі № 501/314/24, залишено без руху та надано заявнику (представнику) строк п`ять діб з дня отримання ухвали для усунення недоліків, шляхом надання до суду оригіналу виконавчого листа № 501/314/24.
14.03.2025 року Державною казначейською службою України через «Електронний суд» була направлена заява про усунення недоліків з додатками.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав – це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це є порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право на апеляційне оскарження.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у статті 6 Конвенції, згідно з якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Delcourt v. Belgium» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Hoffmann v. Germany» від 11 жовтня 2001 року).
ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить зазначену статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, що надаються сторонам у цивільних справах, а й захищає, у першу чергу, те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлено зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Згідно з ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документ, встановленими законом.

Повертаючи заяву про виправлення помилки у виконавчому лист, суд першої інстанції, керувався тим, що заявник не усунув вказані судом недоліки поданої заяви, зазначені в ухвалі суду від 12.03.2025 року про залишення заяви без руху, а саме не надання до суду оригіналу виконавчого листа.

Слід зазначити, що як при залишенні заяви без руху, так і при її поверненні суд першої інстанції фактично керувався положеннями статей 175, 177 ЦПК України, і підставою для повернення позовної зави є саме недотримання вимог, передбачених зазначеними положеннями, а не статтею 432 ЦПК України.

Водночас, суд першої інстанції в достатній мірі не оцінив, що 17 березня 2025 року заявником через «Електронний суд» надіслано заяву про усунення недоліків встановлених ухвалою суду від 12 березня 2025 року та додано копію виконавчого листа.
Колегія суддів, акцентує увагу на тому, що наслідком неподання оригіналу письмового доказу у разі наявності у суду сумніву відповідності поданої копії оригіналу є не повернення позовної заяви на підставі статті 185 ЦПК України, а не взяття такого доказу до уваги при розгляді справи по суті.

Суддя вправі повернути позовну заяву лише з підстав, передбачених законом. Не допускається повернення заяви у справі з мотивів неподання оригіналу виконавчого листа, оскільки ЦПК України не містить такої вимоги, крім того суд виправляє помилку на підставі матеріалів справи.

Постановляючи ухвалу про повернення заяви про виправлення помилки у виконавчому листі, суд першої інстанції зазначеного не врахував, дійшов передчасного висновку про наявність підстав, передбачених статтею 185 ЦПК України, для повернення заяви Казначейства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 зазначила, що справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії) від 28 жовтня 1998 року).
Також ЄСПЛ було констатовано порушення державами статті 6 Конвенції з огляду на незабезпечення особі права на апеляцію, зокрема у справах Parol v. Poland (заява № 65379/13), Madzarovic and others v. Montenegro (заяви № 54839/17 і 71093/17), Grosam v. The Czech Republic (заява № 19750/13) та Cotora v. Romania (заява № 30745/18).
З огляду на викладене є підстави вважати, що відповідно до статті 55 Конституції України та пункту 1 статті 6 Конвенції право заявника на доступ до суду та справедливий судовий розгляд є порушеним.

Апеляційний суд вважає, що повертаючи заяву Казначейства, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму, унаслідок якого було порушене право заявника.
Крім того апеляційний суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів направлення на адресу Казначейства ухвали про залишення заяви про виправлення помилки у виконавчому листі без руху.
Колегія суддів зазначає, що надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи містяться у розписці про вручення, у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, а також у документах, визначених пунктами 4, 5 частини шостої статті 272 ЦПК України(в редакції, чинній на час ухвалення судом першої інстанції рішення). У разі відсутності таких відомостей судове рішення вважається не врученим.

Ураховуючи наведене, постановляючи ухвалу суд першої інстанції припустився фундаментальної процесуальної помилки, яка призвела до порушення норм процесуального права та неправильного вирішення справи.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права то відповідно до положень ст. 374, ст. 379 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржувану ухвалу суду скасувати й направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Частиною тринадцятої статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Разом з тим, такий обов`язок у випадку направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в зв`язку із скасуванням ухвали на апеляційний суд не покладено.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, розподіл судового збору у справі, в тому числі сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду заяви.
З урахуванням вищевикладеного, питання про розподіл судових витрат апеляційним судом не вирішується.

Керуючись ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 379, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 24 березня 2025 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький