ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2025 р.           Справа№ 910/1801/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ходаківської І.П.
суддів:            Демидової А.М. 
          Владимиренко С.В. 

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників:

від позивача: Сабадин А. В.
від відповідача: Волосюк Т. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Безпечне паркування"

на рішення господарського суду міста Києва від 19.06.2025 (повне судове рішення складено 07.07.2025)

у справі № 910/1801/25 (суддя Полякова К.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Безпечне паркування"

до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

про визнання договору продовженим

В С Т А Н О В И В:

          Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Безпечне паркування" (далі за текстом – ТОВ "Безпечне паркування", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (далі за текстом – КП "Безпечне паркування", відповідач) про визнання договору від 24.02.2021 №ДНП-2021-02/27 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування, укладеного між КП "Київтранспарксервіс" та ТОВ "Безпечне паркування", продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.06.2025 у справі №910/1801/25 відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог ТОВ "Безпечне паркування".

Своє рішення суд мотивував тим, що чинним судовим рішенням у справі №910/3891/24 установлено, що строк дії договору від 24.02.2021 №ДНП-2021-02/27 закінчився 22.03.2024 року. 

Зазначає, що відповідач звертався до позивача 21.02.2024, тобто за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди, із листом за вих. №053/05-581 від 15.02.2024, в якому вказано, що між сторонами укладено договір від 24.02.2021 № ДНП-2021-02/27 з терміном дії до 22.03.2024, у зв`язку з припиненням дії якого позивач зобов`язаний у термін до 06.04.2024 включно звільнити паркувальний майданчик та з`явитися до КП "Київтранспарксервіс" для підписання акта повернення з експлуатації майданчика для паркування за вказаною в листі адресою.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 19.06.2025 у справі №910/1801/25, ТОВ "Безпечне паркування" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 

При цьому скаржник зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення в повній мірі не з`ясовано обставин, що мають значення для справи, а саме того, що лист КП "Київтранспарксервіс" за вих. №053/05-581 від 15.02.2024 не є в розумінні п. 5 постанови Кабінет у Міністрів України №634 повідомленням балансоутримувача про непродовження договору оренди, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. 

Звертає увагу на те, що оскільки договір від 24.02.2021 № ДНП-2021-02/27 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування є договором найму (оренди) комунального майна, строк дії якого завершився у період воєнного стану (22.03.2024) та відсутнє повідомлення балансоутримувача непродовження договору оренди, то такий договір є автоматично продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану.

Відповідач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін, посилаючись на безпідставність, необґрунтованість та невідповідність нормам чинного законодавства України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін. 

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2025 витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/1801/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Безпечне паркування" до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" про визнання договору продовженим. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Безпечне паркування" на рішення господарського суду міста Києва від 19.06.2025 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/1801/25.

07.08.2025 матеріали справи № 910/1801/25 надійшли на запит до Північного апеляційного господарського суду.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду № 09.1-07/394/25 від 13.08.2025 у справі № 910/1801/25 у зв`язку із рішенням Вищої ради правосуддя від 07.08.2025 про звільнення судді Іоннікової І.А. з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку призначено повторний автоматизований розподіл.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2025 справу № 910/1801/25 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2025 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Безпечне паркування" на рішення господарського суду міста Києва від 19.06.2025   у справі № 910/1801/25 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 27.10.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 відкладено розгляд апеляційної скарги ТОВ "Безпечне паркування" на рішення господарського суду міста Києва від 19.06.2025   у справі № 910/1801/25 до 09:45 години 03.12.2025.

Присутній у судовому засіданні 03.12.2025 представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу.

Присутній у судовому засіданні 03.12.2025 представник відповідача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, рішенням Київської міської ради від 26.06.2007 № 930/1591 "Про вдосконалення паркування автотранспорту в м. Києві" КП "Київтранспарксервіс" визначено єдиним оператором з паркування транспортних засобів, стягнення паркувального збору та виготовлення єдиних абонементних талонів з паркування автомобільного транспорту.

24.02.2021 між КП "Київтранспарксервіс" та ТОВ "Безпечне паркування" укладений договір № ДНП-2021-02/27 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 24.02.2021 (Договір), за умовами якого КП "Київтранспарксервіс" передає за плату ТОВ "Безпечне паркування"  для експлуатації, утримання та облаштування майданчика для паркування транспортних засобів за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Бальзака, 1-А, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, що включає 90 (дев`яносто) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 10 (десять) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, для ведення діяльності з паркування транспортних засобів та здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхніх транспортних засобів.

Майданчик для паркування вважається переданими в експлуатацію ТОВ "Безпечне паркування" з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі майданчика для паркування в експлуатацію (п. 3.1 Договору).

Відповідно до п. 3.3 Договору майданчик для паркування вважається фактично повернутим КП "Київтранспарксервіс" з моменту підписання сторонами акта повернення з експлуатації майданчика для паркування у строки, визначені п. 7.13. У випадку непідписання ТОВ "Безпечне паркування" акта повернення з експлуатації майданчика для паркування КП "Київтранспарксервіс" має право підписати даний акт в односторонньому порядку, направивши відповідне повідомлення ТОВ "Безпечне паркування", після чого майданчик вважається повернутим КП "Київтранспарксервіс".

Згідно з п. 4.3 Договору оплата вартості експлуатації майданчика починається з дня підписання акта приймання-передачі КП "Київтранспарксервіс" в експлуатацію ТОВ "Безпечне паркування"  майданчика для паркування та здійснюється ТОВ "Безпечне паркування" щомісячно шляхом перерахування коштів на рахунок КП "Київтранспарксервіс" у розмірі 100 % місячної вартості експлуатації майданчика з урахуванням кількості календарних днів в місці, за який проводиться оплата, не пізніше 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, за який здійснюється розрахунок. Плата за місяць, в якому підписано акт приймання-передачі, здійснюється пропорційно до фактичної кількості днів експлуатації майданчика для паркування в даному місяці. Якщо акт приймання-передачі майданчика в експлуатацію підписано після 15 числа місяця, платіж вноситься до 1 (першого числа) наступного місяця.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання його сторонами (п. 7.1 Договору).

Відповідно до п. 7.2 Договору строк дії Договору становить 1 095 календарних днів від дати підписання акта приймання-передачі КП "Київтранспарксервіс" в експлуатацію ТОВ "Безпечне паркування" майданчика для паркування.

Також позивач зазначав, що Договір укладений із протоколом узгодження розбіжностей від 24.02.2021.

Так, згідно з п. 7.2 Договору (у редакції протоколу узгодження розбіжностей від 24.02.2021), строк дії Договору становить 2 190 календарних днів від дати підписання акта приймання-передачі КП "Київтранспарксервіс" в експлуатацію ТОВ "Безпечне паркування" майданчика для паркування.

22.03.2021 КП "Київтранспарксервіс" та ТОВ "Безпечне паркування" склали та підписали акт приймання-передачі паркувального майданчика до Договору, відповідно до якого КП "Київтранспарксервіс" передала, а ТОВ "Безпечне паркування" прийняла в експлуатацію паркувальний майданчик на 100 машиномісць за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Бальзака, 1а (вздовж лінії швидкісного трамвая), в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва.

21.02.2024 позивач отримав від відповідача лист за вих. № 053/05-581 від 15.02.2024, в якому вказано, що між сторонами укладено договір від 24.02.2021 № ДНП-2021-02/27 з терміном дії до 22.03.2024, відтак у зв`язку з припиненням дії Договору позивач зобов`язаний у термін до 06.04.2024 включно звільнити паркувальний майданчик та з`явитися до КП "Київтранспарксервіс" для підписання акта повернення з експлуатації майданчика для паркування за вказаною в листі адресою.

У відповідь на вищезазначений лист позивач надіслав відповідачу лист за вих. № 07 від 22.02.2024 (вх. № 053/05/597 від 22.02.2024), в якому зазначив, що строк дії Договору становить 2 190 календарних днів від дати підписання акта приймання-передачі в експлуатацію майданчика (22.03.2021), а отже, Договір є діючим, а не припиненим, та відсутні підстави для повернення майданчика для паркування КП "Київтранспарксервіс" до 06.04.2024 включно. Також у листі позивач повідомив відповідача, що оскільки Договір є діючим, то вимога КП "Київтранспарксервіс" про повернення паркувального майданчика та підписання акта повернення з експлуатації майданчика для паркування за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Оноре де Бальзака, 1-А, є пропозицією про дострокове розірвання Договору, яка ТОВ "Безпечне паркування" відхиляється.

Листом від 20.03.2024 № 053/05-1062 відповідач повідомив позивача, що строк дії договору від 24.02.2021 № ДНП-2021-02/27 установлений до 22.03.2024. Відтак, КП "Київтранспарксервіс" листами від 15.02.2024 № 053/05-580, № 053/05-581 звернулося до ТОВ "Безпечне паркування" з вимогою про звільнення паркувальних майданчиків та підписання актів повернення з експлуатації вищезазначених майданчиків для паркування у зв`язку з закінченням строку дії договорів.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 23.07.2024 у справі №910/3891/24 позовні вимоги ТОВ "Безпечне паркування" до КП "Київтранспарксервіс" задоволено повністю: визнано право ТОВ "Безпечне паркування" на експлуатацію, утримання та облаштування майданчика для паркування за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Оноре де Бальзака, 1-а, в межах III територіальної зони паркування м. Києва, що включає 90 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 10 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, за договором від 24.02.2021 № ДНП-2021-02/27, строком дії 2 190 календарних днів від дати підписання 22.03.2021 акта приймання-передачі КП "Київтранспарксервіс" в експлуатацію ТОВ "Безпечне паркування" майданчика для паркування.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2025 у справі №910/3891/24 рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2024 у справі №910/3891/24 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у позові ТОВ "Безпечне паркування" відмовлено повністю.

Звертаючись з позовом у справі №910/1801/25, ТОВ "Безпечне паркування" зазначає, що оскільки договір від 24.02.2021 №ДНП-2021-02/27 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування є договором найму (оренди) комунального майна, строк дії якого завершується у період воєнного стану, то він є автоматично продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану. Отже, позивач просив суд визнати договір від 24.02.2021 №ДНП-2021-02/27 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, що передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 634 від 27.05.2022 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану".

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).
          
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.          

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, оплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

За статтею 759 ЦК України договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

У частині 1 статті 763 ЦК України встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною 1 статті 795 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення Договору) передбачено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 631 ЦК України в редакції, чинній на дату підписання Договору, визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, який затверджено Законом № 2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжувався та триває й наразі.

У пункті 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" (надалі – Постанова КМУ №634 у редакції, чинній станом на 22.03.2024) визначено, що договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про не продовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.

Пунктом 16 Постанови КМУ № 634 орендодавцям державного та комунального майна постановлено забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, а також продовження та припинення договорів оренди відповідно до пункту 5 цієї Постанови, починаючи з 24.02.2022.

У позовній заяві зазначено, що оскільки договір від 24.02.2021 №ДНП-2021-02/27 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування є договором найму (оренди) комунального майна, строк дії якого завершується у період воєнного стану, то він є автоматично продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану. Отже, позивач просив суд визнати договір від 24.02.2021 №ДНП-2021-02/27 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 75 ГПК України).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначає, що договір від 24.02.2021 №ДНП-2021-02/27 є таким, що закінчився 22.03.2024. У постанові Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2025 у справі №910/3891/24 зауважено, що підписання Договору та протоколу узгодження розбіжностей до Договору від 24.02.2021 №ДНП-2021-02/27 не свідчить про підписання Договору на умовах, встановлених у протоколі узгодження розбіжностей від 24.02.2021. Вказане свідчить про підписання протоколу узгодження розбіжностей до договору від 24.02.2021 № ДНП-2021-02/27 після підписання самого договору від 24.02.2021 № ДНП-2021-02/27. При цьому, суд апеляційної інстанції зауважив, що матеріали справи не містять доказів внесення змін до Договору на умовах, встановлених у протоколі узгодження розбіжностей від 24.02.2021. У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання права позивача на експлуатацію, утримання та облаштування спірного майданчика для паркування за Договором строком дії 2 190 календарних днів від дати підписання 22.03.2021 акта приймання-передачі КП "Київтранспарксервіс" в експлуатацію ТОВ "Безпечне паркування" майданчика для паркування.

Рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 "Про встановлення місцевих податків та зборів у місті Києві", із внесеними рішенням Київської міської ради від 29.11.2018 №222/6273 змінами, затверджено перелік паркувальних майданчиків у м. Києві, які закріплені за відповідачем.

Судом апеляційної інстанції з відкритих джерел встановлено, що відповідач здійснює закупівлю товарів та послуг згідно з Законом України "Про публічні закупівлі" за допомогою відкритого ресурсу, який пропонує доступ до всієї інформації з центральної бази даних про електронні тендерні торги, що були оголошені з 31.07.2016. 

Рішенням Київської міської ради від 05.03.2019 № 184/6840 "Про вдосконалення організації паркувального простору в м. Києві" КП "Київтранспарксервіс" спільно з Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було доручено: розпочати продаж прав на розміщення та/або облаштування паркувальних майданчиків у м. Києві, які належать до сфери управління КП "Київтранспарксервіс" відповідно до рішень Київської міської ради виключно в системі електронних продажів "ProZorro.Продажі" (https://prozorro.sale), крім тих, що визначені для безпосереднього облаштування та/або експлуатації КП "Київтранспарксервіс", без передачі будь-яких прав на них третім особам (пункт 1.1); забезпечувати систематизацію та оприлюднення інформації щодо продажів, визначених пунктом 1.1 цього рішення, відповідно до вимог Закону України "Про публічні закупівлі" з одночасною систематизацією та оприлюдненням в окремому розділі на офіційному веб-сайті Київської міської ради (пункт 1.2).

Суд встановив, що КП "Київтранспарксервіс" та ТОВ "Безпечне паркування" уклали договір, який за своєю правовою природою є договором найму (оренди). Предметом користування за договором є майданчик для паркування транспортних засобів за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Бальзака, 1-А, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, що включає 90 (дев`яносто) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 10 (десять) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, для ведення діяльності з паркування транспортних засобів та здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхніх транспортних засобів.

Закон України "Про публічні закупівлі" визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі", замовники - суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону; послуги - будь-який предмет закупівлі, крім товарів і робіт, зокрема транспортні послуги, освоєння технологій, наукові дослідження, науково-дослідні або дослідно-конструкторські розробки, медичне та побутове обслуговування, найм (оренда), лізинг, а також фінансові та консультаційні послуги, поточний ремонт, поточний ремонт з розробленням проектної документації; предмет закупівлі - товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі або в межах проведення спрощеної закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції/пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). Предмет закупівлі визначається замовником у порядку, встановленому Уповноваженим органом, із застосуванням Єдиного закупівельного словника, затвердженого у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі" до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями (крім тих, які визначені у пунктах 1 і 2 цієї частини) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

Закон України "Про публічні закупівлі" застосовується: 1) до замовників, визначених пунктами 1-3 частини першої статті 2 цього Закону, за умови що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень; 2) до замовників, визначених пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону, за умови що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 1 мільйон гривень, а робіт - 5 мільйонів гривень; 3) до замовників, визначених частиною першою статті 2 цього Закону, які здійснюють спрощені закупівлі відповідно до цього Закону та/або укладають договори без використання електронної системи закупівель відповідно до частин другої, третьої і сьомої цієї статті. Замовники здійснюють спрощені закупівлі шляхом використання електронної системи закупівель у порядку, передбаченому цим Законом (частини 1, 2 статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі").

Спрощена закупівля проводиться замовником із застосуванням електронного аукціону відповідно до статті 30 цього Закону (стаття 14 Закону України "Про публічні закупівлі").

Відповідно до частини 10 статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" забороняється придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом, та укладення договорів про закупівлю, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом. Замовник не має права ділити предмет закупівлі на частини з метою уникнення проведення процедури відкритих торгів/спрощених закупівель або застосування цього Закону, зокрема положень частини третьої статті 10 цього Закону.

Згідно із частиною 1 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Договір про закупівлю є нікчемним у разі якщо замовник уклав договір про закупівлю до/без проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі згідно з вимогами цього Закону (пункт 1 частини 1 статті 43 Закону України "Про публічні закупівлі").

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 Цивільного кодексу України, за приписами частин 1, 3 якої зміст правочину не може суперечити, зокрема, цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним". Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені.

При цьому наслідки нікчемності правочину наступають для сторін також у силу вимог закону і суд може їх застосувати з власної ініціативи, що врегульовано частиною 5 статті 216 Цивільного кодексу України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач є комунальним унітарним підприємством, засновником якого є Київська міська рада, тобто відповідає ознакам замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до пункту 3 частини 1 статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі".

Спірний Договір укладено сторонами 24.02.2021 без проведення процедури закупівлі, отже, в силу прямої вказівки Закону цей Договір є нікчемним з моменту його укладення, тобто з 24.02.2021. 

Відповідно до частин 1, 2 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частинами 1, 3 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. 

Отже, спірний Договір є юридично нікчемним в силу порушення імперативних вимог. Визнання такого Договору судом недійсним відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України не вимагається у зв`язку з встановленням його нікчемності безпосередньо законом. 

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 26.06.2025 у справі № 910/7237/24.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 виснувала, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону.

Таким чином, враховуючи те, що укладений між сторонами Договір є нікчемним в силу прямої вказівки Закону, у позивача відсутні правові підстави для визнання договору на експлуатацію, утримання та облаштування майданчика для паркування за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Бальзака, 1-А, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, що включає 90 (дев`яносто) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 10 (десять) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, продовженим, та відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно частини 1 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Судовому захисту підлягає порушене право і таке порушення має бути обґрунтованим, а порушене право - реальним. Це означає, що праву позивача на звернення до суду за захистом порушеного права чи інтересу кореспондує обов`язок (у разі звернення до суду) обґрунтувати, у чому полягає порушене право і яким чином таке право має бути захищене (відновлене).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово та послідовно зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні висновки викладені у пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340).

Оскільки правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, то право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права та захисту підлягає порушене право.

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі №902/377/19).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що укладений між сторонами Договір є нікчемним в силу прямої вказівки Закону, у позивача відсутнє порушене право, за захистом якого він звернувся до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позову про визнання договору на експлуатацію, утримання та облаштування майданчика для паркування за адресою: м. Київ, Деснянський район, вул. Бальзака, 1-А, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, що включає 90 (дев`яносто) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 10 (десять) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, продовженим.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у постанові Верховного Суду від 15.04.2025 у справі №910/7116/24 висвітлено наступні правові висновки:

"Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").
Верховний Суд у постанові від 27.03.2025 у справі №910/1586/24 зазначав, що у господарському процесуальному законодавстві діє класичний принцип "jura novit curia" або "суд знає закони", який полягає в тому, що: суд знає право; суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).
Активна роль суду в господарському процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При вирішенні господарського спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Виходячи з положень ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах.
Тому обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою принципу "jura novit curia", згідно з якого неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм".
Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.".

Визначення предмета та підстав спору є правом позивача, у той час як встановлення обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії", заява №48778/99).

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду 08.06.2021 у справі № 662/397/15-ц.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції положень норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, оскільки правочин є нікчемним з моменту його вчинення відповідно до Закону.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2025 у справі №910/1801/25 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ "Безпечне паркування" задоволенню не підлягає.

За результатами розподілу судових витрат відповідно до положень частини 14 статті 129 ГПК судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Безпечне паркування" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 19.06.2025 у справі №910/1801/25 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повна постанова підписана 16.12.2025. 

Головуючий суддя                                                            І.П. Ходаківська 

Судді                                                                                А.М. Демидова

                                                                                С.В. Владимиренко