Справа № 489/8099/25 
Провадження № 2/489/284/26

РІШЕННЯ
Іменем України

05 лютого 2026 року м. Миколаїв 
Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі: 
головуючого судді Микульшиної Г.А., 
із секретарем судових засідань Тищенко Д.О.,
без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:
В жовтні 2025 року АТ «Таскомбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 002/5142828-СК від 27.08.2018 станом на 01.05.2025 в розмірі 57 465,17 грн., що складається з: заборгованості за кредитом – 38 588,99 грн.; заборгованості по відсотками – 18 876,18 грн. 
Свої вимоги мотивувало тим, що 27.08.2018 відповідач приєднався до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування з метою отримання батьківських послуг та відкриття банківського рахунку, в зв`язку з чим ним було підписано відповідну заяву-договір № 002/5142828-СК. На підставі вказаної заяви-договору відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 39,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі та відповідно до умов Договору. Натомість відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов Договору. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідача, станом на 01.05.2025 утворилась заборгованість у вищевказаному розмірі. 
Посилаючись на викладене, АТ «Таскомбанк» звернулось із даним позовом до суду. 
Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 06.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
03.11.2025 на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лєбєдєва А.С. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що відповідно до змісту позовної заяви ума кредитного ліміту становила 0 грн., в той час як позивач просить уд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 38 588,99 грн. Згідно наданої заяви-договору відповідачем було зазначено бажаний ним ліміт кредитування в сумі 1 000,00 грн. Доказів встановлення кредитного ліміту в іншому розмірі в матеріалах справи не міститься. Також представник відповідача посилається на те, що нарахування процентів за користування кредитом після спливу встановленого 12-місячного строку договору є безпідставним. При цьому він вказує на те, що у позивача виникло право на звернення до суду з даним позовом після спливу 12 місяців після укладення договору (з пролонгацією ще на 12 місяців), а саме 28.08.2020. За даними позивача порушення умов договору з боку позичальника почалось з 03.09.2019. Відповідно станом на день звернення до суду із даним позовом строк позовної давності сплинув, що є підставою для відмови у позові. 
В судове засідання сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Представник позивача АТ «Таскомбанк» у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності. 
Повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі та доданих до неї документів, та додатково шляхом на правлення смс-повідомлення на номер телефону, зазначений в позовній заяві,яке було доставлено 05.12.2025 о 15:33 год. Направлена на його адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Відповідач причини своєї неявки суду не повідомив. 
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
27.08.2018 відповідач ОСОБА_1 підписав заяву-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/5142828-СК з метою отримання кредитної картки (а.с. 6). Відповідно до умов вказаної заяви ОСОБА_1 просить відкрити йому поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів, виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «кредитна картка велика п`ятірка», сума бажаного кредитного ліміту – 1 000,00 грн. 
Також відповідачем ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту за карткою`Велика П`ятірка», відповідно до якого базова процентна ставка складає 39,6 % річних, сума кредитного ліміту – від 0 до 100 000,00 грн., строк кредитування – 12 місяців, з автоматичною пролонгацією (а.с. 7). 
На підставі вказаної заяви-договору відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що Публічна пропозиція АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщена на сайті www.tascombank.com.ua), Умови підключення до клієнт-банку «ТАС24», Правила обслуговування корпоративних клієнтів та Тарифи банку разом з цією заявою-договором становлять договір банківського обслуговування та є його невід`ємними частинами. 
До позовної заяви долучено копію Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб – в редакції, затвердженої рішенням Правління АТ «Таскомбанк» від 30.07.2020 та введеній в дію з 17.08.2020. 
Позивач зазначає, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та процентами, тобто не виконав зобов`язання за кредитним договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «Таскомбанк» та стало приводом для звернення до суду з даним позовом.
АТ «Таскомбанк» обґрунтовувало свій позов у частині стягнення заборгованості за кредитом, процентами тим, що між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак останній не виконував зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
На підтвердження вказаних обставин АТ «Таскомбанк» надало суду: копію заяви-договору про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 27.08.2018 (а.с. 6); копію паспорту споживчого кредиту за карткою «Велика п`ятірка» від 27.08.2018 (а.с. 7); копію виписки з особового рахунку ОСОБА_1 за період з 27.08.2018 по 01.05.2025 (а.с. 13-68); копію Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб – в редакції, затвердженої рішенням Правління АТ «Таскомбанк» від 30.07.2020 та введеній в дію з 17.08.2020 (а.с. 76-158).
Враховуючи викладене судом встановлено, що АТ «Таскомбанк» відкрило на ім`я відповідача картковий рахунок, видало кредитну картку, на яку було зараховано кредитні кошти.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 002/5142828-СК від 27.08.2018, станом на 01.05.2025 існує заборгованість в сумі 57 465,17 грн., що складається з: заборгованості за кредитом – 38 588,99 грн.; заборгованості по відсотками – 18 876,18 грн. (а.с. 9-12). При цьому зі вказаного розрахунку вбачається, що нарахування відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 39,60 % річних здійснювалось перші шість місяців після укладення кредитного договору. В подальшому нарахування відсотків проводилось за ставкою 43,20 % річних. Також зі змісту вказаного розрахунку встановлено, що боржником ОСОБА_1 за період з 27.08.2018 по 30.04.2025 всього сплачено відсотків за користування кредитом в розмірі 59 078,25 грн., основного боргу в сумі 47 982,94 грн.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного правового регулювання.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 стаття 2 ЦПК України).
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (частина 5 стаття 12 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 27.08.2018 між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено договір у вигляді заяви-договору про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Умов про нарахування процентів та інших платежів, строку кредитування, тощо згідно укладеного між сторонами договору надана заява-договір не містить.
Підписавши заяву-договір відповідач надав свою згоду, що ця заява разом із Публічною пропозицією АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщена на сайті www.tascombank.com.ua), Умовами підключення до клієнт-банку «ТАС24», Правилами обслуговування корпоративних клієнтів та Тарифами банку складає кредитний договір. 
Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою, другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Таскомбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Положеннями статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві-договорі позичальника ОСОБА_1 від 27.08.2018, окрім анкетних даних, його контактної інформації, відомостей про майновий стан та трудову діяльність, розмір процентної ставки не встановлено.
Позивач, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив, крім заборгованості за кредитом, стягнути з відповідача заборгованість за процентами.
Обґрунтовуючи вимоги про стягнення процентів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім виписки по особовому рахунку, самого розрахунку кредитної заборгованості за договором Банк посилався на Публічну пропозицію АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, що розміщена на сайті www.tascombank.com.ua, як невід`ємну частину спірного договору, а також на паспорт споживчого кредиту, в якому визначено розмір відсоткової ставки за користування кредитом. 
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме Публічну пропозицію АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в редакції від 30.07.2020 (майже два роки після укладення кредитного договору), розумів відповідач та ознайомився і погодився з нею, підписуючи заяву-договір.
Крім того, суд не приймає до уваги копію паспорту споживчого кредиту, долучену до матеріалів справи, з наступних підстав. 
Банк указував на те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).
Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545 сво 20), при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569 св 20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573 св 20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707 св 19).
Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин частину першу статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
За таких обставин та без наданих достовірних та належних підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг в АТ «Таскомбанк», відсутність у заяві-договорі домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані Банком письмові докази не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
При цьому, згідно з частиною статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» на кредитодавця покладається відповідальність щодо інформації споживача про умови кредитування до укладення між сторонами самого договору. Така інформація надається споживачу у письмовому вигляді та надає йому можливість визначитися з кредитним продуктом, який у подальшому він може обрати та укласти споживчий кредит на визначених сторонами умовах.
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Враховуючи вищенаведені обставини справи, які встановлені на підставі належних доказів, що надані сторонами, судом зроблені обґрунтовані висновки, що правові підстави для нарахування та сплати процентів за користування коштами, що надані банком відповідачу в якості кредиту, відсутні.
За інформацією, яка міститься у розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості. За користування кредитними коштами відповідач сплачував не обумовлені договором відсотки. Загальний розмір сплачених відповідачем коштів в якості відсотків за період з 27.08.2018 по 30.04.2025 становить 59 078.25 грн., загальний розмір зарахувань за вказаний період в якості погашення основного боргу становить 47 982,94 грн. При цьому звертаючись до суду із даним позовом АТ «Таскомбанк» просить суд стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 57 465,17 грн., що менше, ніж сума безпідставно сплачених відповідачем коштів в якості процентів. 
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Правосуддя здійснюється на засадах рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом; на засадах, згідно з якими суд повинен створювати умови і можливість для реалізації їхніх прав.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що АТ «Таскомбанк» просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за в загальному розмірі 57 465,17 грн.
Враховуючи викладене, керуючись принципами законності та справедливості цивільного судочинства, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, в їх задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі, оскільки розмір безпідставно виплачених відповідачем ОСОБА_1 на користь банку грошових коштів в якості процентів за користування кредитом перевищує розмір заборгованості. 
Щодо заперечень представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення із даним позовом до суду. Суд вважає, що вони є безпідставними. 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Частина 1 статті 261 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила
Згідно частини 3 статті 267 ЦК України заява про застосування строків давності може бути подана лише до винесення судом рішення.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).
Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (частина перша статті 254 ЦК України).
Строк як часова категорія характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом. Для правильного обчислення різних видів строків важливе значення має визначення початку їх перебігу. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тобто день, в якому безпосередньо мав місце момент початку перебігу строку, при обчисленні останнього не враховується. Положення статті 253 ЦК України поширюються й на інші випадки встановлення початку перебігу строків (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19 (провадження № 61-7013св20)).
Тому початок перебігу строку за вказаних обставин починається з наступного дня після відповідної календарної дати.
Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. 
Як вбачається зі змісті виписки з особового рахунку ОСОБА_1 , він систематично до квітня 2025 року включно здійснював погашення прострочених відсотків за кредитним договором № 002/5142828-СК. Вказані обставини свідчать про переривання перебігу позовної давності, відповідно заява відповідача про застосування строку позовної давності є необґрунтованою та безпідставною. 
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до статі 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. 
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 247, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
вирішив:
В задоволенні позову Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.
позивач: Акціонерне товариство «Таскомбанк», код ЄДРПОУ 09806443, адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30;
відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 05.02.2026.

Суддя Г.А. Микульшина