ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/948/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Філінюка І.Г.
суддів: Аленіна О.Ю., Богатиря К.В. 

секретар судового засідання - Чеголя Є.О. 
за участю:
Комунальної установи «ОДЕСРЕКЛАМА» ОМР - Джига В.І. 
ТОВ «ГРАД ІНВЕСТ СЕРВІС» - адвокат Веприцька В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 
Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАД ІНВЕСТ СЕРВІС»
на рішення Господарського суду Одеської області від 26.09.2025 
по справі №916/948/25 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАД ІНВЕСТ СЕРВІС»
до відповідача: Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради 
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: 
1).Виконавчого комітету Одеської міської ради;
2).Управління реклами Одеської міської ради 
про визнання рішення протиправним

суддя суду першої інстанції - Бездоля Д.О. 
місце винесення рішення: м. Одеса, Господарський суд Одеської області, пр.-т Шевченка, 29,
повний текст рішення складено та підписано: 06.10.2025 року 

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАД ІНВЕСТ СЕРВІС» звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради у якому просить суд визнати протиправним рішення останнього, оформлене листом від 30.09.2024 №575/01-27.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на обставину відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за договором на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів від 11.08.2015 №376-рд. 
Також, позивач в позові зазначає про те, що на підставі рішення Одеської міської ради від 29.06.2022 № 969-VIII позивач має право протягом дії в Україні воєнного стану та 30 днів після його скасування на отримання знижки по сплаті орендних платежів, натомість відповідач протиправно не зробив відповідного перерахунку та, як наслідок, за позивачем рахується заборгованість, яка стала підставою для прийняття спірного рішення. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.09.2025 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Обґрунтування судового рішення. 
В мотивах прийнятого рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено, що спірний односторонній правочин відповідача суперечить положенням законодавства України, а тому у позові позивачу суд першої інстанції відмовив.
Також, в оскаржуваному удовому рішенні суд зазначив, що стосується доводів відповідача, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, то суд вказав, що спір у даній справі виник в процесі виконання господарського договору, між контрагентами договору щодо його розірвання, а позивач у справі звернувся до суду за захистом свого права щодо тимчасового використання для розташування рекламних засобів місця на територіях, будівлях, спорудах, а отже спір підвідомчий господарському суду.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРАД ІНВЕСТ СЕРВІС" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 26.09.2025 р. у справі № 916/948/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що під час розгляду справи № 916/1456/24 суддя детально не перевіряла обставини та правомірність нарахування суми боргу та можливості застосування пільг та знижок, що мали бути застосовані при нарахуванні сум на оплату за договором, адже відповідач ТОВ «ГРАД ІНВЕС СЕРВІС» на той час не заперечував проти основної суми боргу, і не знав, що міг претендувати на нарахування 50% знижки на розміщення реклами, натомість детальну увагу суд у справі № 916/1456/24 приділив зменшенню суми нарахованої пені, про що саме і просив відповідач ТОВ «ГРАД ІНВЕС СЕРВІС».
Таким чином, скаржник вважає, що рішення у вищезгаданій справі не може бути однією з обставиною для відмови у позові у справі №916/948/25. 
Також, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що посилання суду першої інстанції при винесенні рішення на інше рішення у справі №916/696/25 також вважає недоречним, адже у зазначеній справі був інший предмет позову, отже вищезгадане рішення нерелевантно обставинам справи №916/948/25. 
Отже, на думку скаржника, висновки, зроблені у спірних правовідносинах між сторонами ТОВ «ГРАД ІНВЕС СЕРВІС» та КУ «Одесреклама» ОМР у рішенні суду у справі №916/696/25, не можуть бути притаманні даній справі №916/948/25. 
Таким чином, на думку скаржника, суд першої інстанції не надав належної уваги доводам позивача ТОВ «ГРАД ІНВЕС СЕРВІС» у даній справі, та не дослідив в повному обсязі обставини даної справи, та, як наслідок, виніс рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
У зв`язку з чим скаржник вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 26.09.2025 по справі №916/948/25 підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню у повному обсязі. 
Доводи інших учасників провадження у справі. 
24.11.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Комунальної установи "Одесреклама" Одеської міської ради  надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін. 
Рух справи у суді апеляційної інстанції. 
24.10.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАД ІНВЕСТ СЕРВІС» на рішення Господарського суду Одеської області від 26.09.2025 по справі №916/948/25. 
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Філінюк І.Г. судді Аленін О.Ю., Богатир К.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2025.
На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/948/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/948/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАД ІНВЕСТ СЕРВІС» на рішення Господарського суду Одеської області від 26.09.2025 по справі №916/948/25 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції. 
04.11.2025 матеріали справи №916/948/25 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАД ІНВЕСТ СЕРВІС» на рішення Господарського суду Одеської області від 26.09.2025 по справі №916/948/25.
Призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАД ІНВЕСТ СЕРВІС» на рішення Господарського суду Одеської області від 26.09.2025 по справі №916/948/25 на 19.01.2026 о 13:30 год.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАД ІНВЕСТ СЕРВІС» в судовому засіданні 19.01.2026 доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав, просив рішення Господарського суду Одеської області від 26.09.2025 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Представник Комунальної установи «ОДЕСРЕКЛАМА» ОМР в судовому засіданні заперечував щодо доводів скаржника, викладених в апеляційної скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Відповідно до частини дванадцятої статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції.
Відповідно до статуту Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради (а.с. 137-140, т.1) установа є правонаступником прав та обов`язків Комунального підприємства «Одесреклама» Одеської міської ради, основною метою якої є задоволення міських, суспільних потреб шляхом реалізації господарської компетенції органів місцевого самоврядування у галузі формування сучасного міського дизайну, у тому числі, у сфері зовнішньої реклами. 
11.08.2015 між відповідачем (далі - підприємство) та позивачем (далі - користувач) був укладений договір на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів № 376-рд (а.с. 17-19, т.1), згідно з п. 2.1. якого підприємство надає користувачу право за плату тимчасово використовувати для розташування рекламних засобів місця на територіях, будівлях, спорудах, що є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси або інших об`єктах, що перебувають на утриманні органів, підприємств, установ та/або організації Одеської міської ради та не передані у власність іншим особам. 
Відповідно до п. 3.1. договору підприємство має право, зокрема: в односторонньому порядку розірвати цей договір та власними силами або із залученням послуг третіх осіб здійснити демонтаж рекламних засобів у випадку виникнення у користувача перед підприємством непогашеної дебіторської заборгованості за цим договором у зв`язку з несплатою коштів, передбачених розділом 4 цього договору, протягом двох та більше місяців поспіль; звертатися до робочого органу з пропозицією щодо скасування виданих користувачу дозволів на розміщення зовнішньої реклами у випадку невикористання місць розташування рекламних засобів, визначених цим договором, безперервно протягом шести місяців поспіль; розірвати цей договір на умовах та в порядку, передбачених договором та чинним законодавством України.
За змістом п. 4.2. договору користувач зобов`язаний, зокрема, своєчасно та у повному обсязі сплачувати кошти за цим договором.
Відповідно до п. 5.1., 5.2. договору плата за цим договором визначається на підставі тарифів та коригуючих коефіцієнтів до них, встановлених виконавчим комітетом Одеської міської ради та чинних на момент укладання цього Договору. Користувач вносить плату за цим договором щомісячно не пізніше 27 числа місяця, за який вноситься плата, шляхом перерахунку відповідних коштів до бюджету міста Одеси на відповідний рахунок, відкритий в органах Державної казначейської служби України, зазначений в цьому договорі. 
Згідно з п. 8.3. договору останній укладений на строк з 11.08.2015 по 25.04.2023 та у подальшому був продовжений до 05.06.2024 (а.с. 19-зворотна сторінка, т.1). Водночас 01.06.2024 сторони уклали додаткову угоду № 7 до договору (а.с. 45, т.2), якою продовжили термін його дії на період воєнного стану в України з 06.06.2024. 
Пунктом 8.5. договору, в редакції додаткової угоди від 01.08.2019 № 3 (а.с. 21, т.1), передбачено, що він достроково припиняє свою дію, у тому числі: у випадку розірвання договору відповідачем у односторонньому порядку у разі несплати позивачем плати за договором протягом двох або більше місяців поспіль; у випадку анулювання дозволу. 
Також між сторонами укладались додаткові угоди до договору (а.с. 20, 22-23, т.1), якими сторони вносили зміни щодо власних реквізитів. 
Листом від 30.09.2024 № 575/01-27 (а.с. 24, т.1) відповідач повідомив позивача про розірвання договору з 30.09.2024, у зв`язку з наявною у позивача заборгованістю перед бюджетом міста у розмірі 4079966,04 грн.
26.12.2024 Виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі підпункту 13 пункту "а" частини першої статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статті 16 Закону України "Про рекламу", статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", пункту 11.4 розділу 11 Правил розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі, затверджених рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 22 квітня 2008 року № 434, було прийнято рішення № 1042 (а.с. 81-96, т.1) про анулювання 116 дозволів на розміщення зовнішньої реклами, виданих Товариству з обмеженою відповідальністю "ГРАД ІНВЕСТ СЕРВІС", згідно з переліком, що додається, а також визначено, що об`єкти зовнішньої реклами, дозволи на розміщення яких анульовані, підлягають демонтажу у встановленому порядку. Вказане рішення виконкому мотивоване обставиною розірвання відповідачем в односторонньому порядку спірним у даній справі правочином вищевказаного договору з 30.09.2024, що згідно з пунктом 11.4 розділу 11 Правил є однією з підстав для анулювання дозволу на розміщення зовнішньої реклами до закінчення строку дії договору на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради. 
Далі позивач звернувся до відповідача з листом від 20.01.2025 № 131/01-28 (а.с. 26-27, т.1), в якому просив здійснити перерахунок оплат, проведених ТОВ "Град Інвест Сервіс" за договором, з урахуванням того, що у правовідносинах сторін з 24.02.2022 мають застосовуватись положення рішення Одеської міської ради від 29.06.2022 № 969-VIII щодо надання знижки за оренду комунального майна у розмірі 50%. 
У листі від 31.01.2025 № 01-28/131 (а.с. 25, т.1) відповідач пояснив про відсутність підстав для здійснення перерахунку суми сплачених позивачем по договору коштів та застосування 50% знижки на підставі рішення Одеської міської ради від 29.06.2022 № 969-VIII, а також наголосив про встановлення судовим рішенням у справі № 916/1456/24 обставини наявності у відповідача заборгованості за договором, у тому числі, основного боргу за період з 01.02.2022 по 31.03.2024 у розмірі 2315860,08 грн. 
Позивач з такою позицією відповідача не погоджується і наполягає на тому, що товариство має право отримувати знижку на підставі вищевказаного рішення Одеської міської ради та зазначає, що станом на кінець вересня 2024 року існувала переплата у розмірі 1710705,33 грн згідно з проведеним позивачем розрахунком (а.с. 28, т.1). 
В цей же час, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Одеської області від 08.08.2024 у справі № 916/1456/24, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2024, позовні вимоги КУ «Одесреклама» до ТОВ «Град Інвест Сервіс» були задоволені частково, стягнуто з позивача на користь відповідача у даній справі заборгованість за договором на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів від 11.08.2015 №376-рд за період з 01.02.2022 по 29.02.2024 у розмірі 2315860,08 грн, а також 178560,46 грн пені, 25247,62 грн плати за розміщення незаповнених сюжетом рекламних засобів та 49520,55 грн судового збору. Як зазначає відповідач, позивач під час розгляду справи № 916/1456/24 не заперечував обставини наявності заборгованості перед відповідачем, а також здійснив часткове погашення стягнутих сум за вищевказаним судовим рішенням (а.с. 153, т.1).
Також позивач у даній справі в межах іншої справи № 916/696/25 звернувся до суду з позовом до відповідача про: визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не здійснення перерахунку сум оплат, сплачених за договором на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів від 11.08.2015 № 376-рд; зобов`язання відповідача зробити відповідний перерахунок оплат, передбачених договором на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів від 11.08.2015 № 376-рд плати в розмірі 50 відсотків від розміру, встановленого договором розміру оплати, починаючи з 24.02.2022. 
За результатом вирішення спору у справі № 916/696/25, судом було ухвалено рішення від 04.07.2025, яким позивачу у задоволенні позовних вимог було відмовлено у повному обсязі. Так, у вказаному судовому рішенні суд дійшов висновку, що ТОВ «Град Інвест Сервіс» не доведено наявності підстав для нарахування плати за право на тимчасове користування місцями для розміщення зовнішньої реклами саме у розмірі 50%, зважаючи, зокрема на те, що: рішенням суду у справі № 916/1456/24 встановлені обставини наявності у позивача заборгованості перед відповідачем у період з 01.02.2022 по 29.02.2024 у розмірі 2315860,08 грн; договором на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів від 11.08.2015 № 376-рд не передбачено права позивача вимагати перерахунку плати з підстав, зазначених у позовній заяві; договором не передбачено обов`язку відповідача здійснювати перерахунок плати за попередні періоди з підстав, вказаних позивачем; позовна заява не містить посилань на пункти договору, які порушені відповідачем; рішенням Одеської міської ради № 969-VIII від 29.06.2022 вирішено питання стосовно орендної плати за використання комунального майна територіальної громади м. Одеси у період дії воєнного стану, в той час, коли відносини, які виникають з тимчасового користування місцем розташування рекламних засобів, не мають ознак, притаманних відносинам у сфері оренди комунального майна, так як вказані відносини не тотожні та регулюються різними спеціальними нормативно-правовими актами; поведінка ТОВ «Град Інвест Сервіс» не є послідовною, оскільки у серпні 2024 року товариство визнало суму основного боргу, у січні 2025 року - звернулося до суду із заявою про розстрочення виконання рішення ГСОО від 08.08.2024 по справі № 916/1456/24, а вже у лютому 2025 року звернулося до суду із позовом у справі № 916/696/25, при тому, що рішення, на яке позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, було прийнято Одеською міською радою ще у 2022 році.
Вищевказане рішення суду у справі № 916/696/25 позивачем не оскаржувалось та набрало законної сили. 
Джерела права та позиція Південно - західного апеляційного господарського суду. 
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). 
Згідно з ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Частиною 1 статті 188 ГК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.
Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
За змістом ч. ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про рекламу» зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про рекламу» визначено, що цей Закон регулює відносини, пов`язані з виробництвом, розповсюдженням та споживанням реклами на території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067 затверджено Типові правила розміщення зовнішньої реклами, які регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами (далі - Правила).
Пунктом 2 Правил визначено, зокрема, що: місце розташування рекламного засобу - площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надається розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою); спеціальні конструкції - тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та неназемні (повітряні), плоскі та об`ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами.
Згідно з п. 3 Правил зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності". Справляння плати за видачу зазначених дозволів виконавчими органами сільських, селищних, міських рад забороняється.
Відповідно до пункту 4 Типових правил на територіях, будинках і спорудах зовнішня реклама розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб) з урахуванням архітектурних, функціонально-планувальних, історико-культурних чинників, типології елементів місцевого середовища та з додержанням правил благоустрою територій населених пунктів.
Згідно з п. 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою).
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Строк дії воєнного стану в подальшому неодноразово було продовжено Указами Президента та станом на даний час правовий режим воєнного стану не припинено (не скасовано).
Рішенням Одеської міської ради від 29.06.2022 № 969-VIII «Про орендну плату за використання комунального майна територіальної громади м. Одеси у період дії воєнного стану»: 
1. На період воєнного стану та до його припинення (скасування) за договорами оренди комунального майна територіальної громади м. Одеси, укладеними до 24 лютого 2022 року, звільнити від орендної плати орендарів, які: за погодженням з орендодавцем використовують орендоване майно для розміщення гуманітарних штабів, складів, центрів волонтерської допомоги; є громадськими об`єднаннями та благодійними організаціями; орендують нерухоме комунальне майно закладів освіти комунальної власності територіальної громади м. Одеси, але не користуються ним у зв`язку із обмеженням доступу; є суб`єктами господарювання, що надають освітні послуги та не здійснюють діяльність у зв`язку з введенням воєнного стану; використовують нерухоме комунальне майно, що перебуває в управлінні Виконавчого комітету Одеської міської ради, та не здійснюють діяльність в орендованому об`єкті у зв`язку з введенням воєнного стану; орендують комунальне майно Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Одеса», але не використовують його у зв`язку з введенням воєнного стану.
2.На період воєнного стану та протягом 30 календарних днів після припинення чи скасування його дії в установленому порядку за договорами оренди комунального майна територіальної громади м. Одеси, укладеними до 24 лютого 2022 року, орендарям (за виключенням орендарів, вказаних у пункті 1 цього рішення, та орендарів єдиних майнових комплексів) орендна плата нараховується у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати, встановленої договорами оренди (з урахуванням її індексації).
28.09.2022 Одеською міською радою прийнято рішення № 987-VIІI «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 29 червня 2022 року № 969-VIII «Про орендну плату за використання комунального майна територіальної громади м. Одеси у період дії воєнного стану», згідно з яким міська рада вирішила, зокрема, внести наступні зміни до рішення Одеської міської ради від 29 червня 2022 року № 969-VIII «Про орендну плату за використання комунального майна територіальної громади м. Одеси у період дії воєнного стану» (далі - рішення):
1.1. Доповнити рішення пунктом 3 наступного змісту: « 3. Орендодавцям комунального майна територіальної громади м. Одеси забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з цим рішенням, починаючи з 24 лютого 2022 року, за виключенням орендарів, зазначених в другому абзаці пункту 1 цього рішення, яким нарахування орендної плати відповідно до цього рішення забезпечити з дня погодження орендодавцем використання майна для розміщення гуманітарних штабів, складів, центрів волонтерської допомоги».
1.2. У зв`язку із змінами, передбаченими підпунктом 1.1 пункту 1 цього рішення, пункт 3 рішення вважати пунктом 4.
Підставою позову позивач визначив обставину того, що відповідач протиправно не зробив перерахунку на підставі рішення Одеської міської ради від 29.06.2022 № 969-VIII в частині застосування протягом дії в Україні воєнного стану та 30 днів після його скасування знижки по сплаті платежів за договором на 50% відсотків, у зв`язку з чим за відповідачем рахується заборгованість, яка стала підставою для прийняття спірного рішення.
Так, договором від 11.08.2015 № 376-рд передбачено право відповідача на одностороннє розірвання даного договору, зокрема, підп. 3.1.3. визначено, що відповідач має право в односторонньому порядку розірвати договір та власними силами або із залученням послуг третіх осіб здійснити демонтаж рекламних засобів у випадку виникнення у користувача перед підприємством непогашеної дебіторської заборгованості за цим договором у зв`язку з несплатою коштів, передбачених розділом 4 цього договору, протягом двох та більше місяців поспіль. 
Спірним правочином, оформленим листом від 30.09.2024 № 575/01-27, відповідач повідомив позивача про розірвання договору з 30.09.2024, у зв`язку з наявною у позивача заборгованістю перед бюджетом міста у розмірі 4079966,04 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням суду у справі № 916/1456/24 встановлена обставина порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині внесення у повному обсязі погодженої плати у період з 01.02.2022 по 29.02.2024, у зв`язку з чим з позивача на користь відповідача був стягнутий борг за цей період у розмірі 2315860,08 грн. Тобто, на час вчинення відповідачем спірного правочину мала місце обставина наявності у позивача заборгованості за договором більше двох місяців поспіль. 
Місцевий господарський суд визхнав, що ці обставини щодо невнесення позивачем протягом двох та більше місяців поспіль плати за договором для суду є преюдиційними та відповідно до ст. 75 ГПК України не підлягають доведенню при розгляді цієї справи. 
Також місцевим господарським судом вірно враховано висновки зробленими у спірних правовідносинах між сторонами у рішенні суду у справі № 916/696/25, яке набрало законної сили, щодо відсутності підстав для нарахування плати за право на тимчасове користування місцями для розміщення зовнішньої реклами у розмірі 50% на підставі рішення Одеської міської ради від 29.06.2022 № 969-VIII. 
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги, що під час розгляду справи № 916/1456/24 суд детально не перевіряв обставини та правомірність нарахування суми боргу та можливості застосування пільг та знижок, що мали бути застосовані при нарахуванні сум на оплату за договором, а також, що посилання суду першої інстанції при винесенні рішення на інше рішення у справі №916/696/25 також є недоречним, адже у зазначеній справі був інший предмет позову, відповідно до наступного.
Згідно з частинами четвертою, сьомою статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.
Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій судом.
Схожі за змістом загальні висновки викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/9823/17, від 26.11.2019 у справі № 902/201/19, від 07.07.2020 у справі № 927/513/19, від 23.07.2020 у справі № 910/5315/19, від 05.08.2020 у справі № 906/282/16, від 11.08.2020 у справі № 910/14279/18, від 11.08.2020 у справі № 910/4919/19, від 06.10.2020 у справі № 5026/1089/2012, від 03.11.2020 у справі № 909/948/18.
У свою чергу, в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 927/513/19, від 11.08.2020 у справі № 910/14279/18, від 11.08.2020 у справі № 910/4919/19, від 11.01.2024 у справі № 911/84/22, від 25.06.2024 у справі № 910/7859/23, від 10.07.2024 у справі № 914/1574/23 наголошено, що правило про преюдицію спрямоване не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального встановлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії".
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків, такі, як вчинення чи невчинення певної дії певною особою; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій чи настання подій тощо. Обставини встановлюються судом шляхом оцінки доказів, які були досліджені в судовому засіданні. За наслідками такої оцінки доказів, зокрема щодо їх належності, допустимості, достовірності, достатності суд робить висновок про доведеність чи недоведеність певних обставин. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо (постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).
Отже, за змістом частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України фактичні обставини, установлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, є обов`язковими для врахування судом під час розгляду іншої справи за участю тих самих осіб або особи, стосовно якої ці обставини встановлено, у межах їх значення для вирішення відповідного спору.
З огляду на обставини цієї конкретної справи рішеннями у справі № 916/1456/24, встановлено, невнесення позивачем протягом двох та більше місяців поспіль плати за договором. Ці обставини є преюдиційно встановленими.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновок оми суду першої інстанції, що позивачем не доведено, що спірний односторонній правочин відповідача суперечить положенням законодавства України, а тому у позові позивачу слід відмовити.
Встановлені колегією суддів під час апеляційного провадження обставини дають підстави для висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, адже воно прийнято при повному дослідженні та з`ясуванні обставин справи, та доказів на їх підтвердження, при правильному застосуванні норм матеріального права, при відсутності порушень норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах даної справи та спростовуються доводами викладеними в мотивувальній частині даної постанови.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування рішення господарського суду за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено. 
За вказаних обставин оскаржуване рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги - залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАД ІНВЕСТ СЕРВІС» - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 26.09.2025 у справі №916/948/25 - залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАД ІНВЕСТ СЕРВІС».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 26.01.2026.

Головуючий суддя Філінюк І.Г.

Суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.