Справа № 161/10313/25 	Головуючий у 1 інстанції: Гринь О. М. 	
Провадження № 22-ц/802/42/26  	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів - Бовчалюк З.А., Шевчук Л. Я., 
секретар Власюк О. С.,
з участю: представника відповідача ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 липня 2025 року в складі судді Гриня О. М.,-
В С Т А Н О В И В:
В травні 2025 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (надалі АТ «Сенс Банк») звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 194249,19 грн, а також судові витрати.
Позов мотивовано тим, що 13.07.2021 ОСОБА_2 через Інтернет-сервіс «My Alfa-bank» звернулася до АТ «Альфа-Банк» із пропозицією на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Банк прийняв пропозицію відповідача. Таким чином, 13.07.2021 між банком та ОСОБА_2 з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії із наступними основними умовами: тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту «RED», мета кредиту для особистих потреб; ліміт кредитної лінії (максимальна сума кредиту) 200 000 грн; сума встановленої кредитної лінії 116200 гривень; процентна ставка 37% річних; тип процентної ставки фіксована; тип картки MasterCard Debit World; порядок повернення кредиту щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5 % від суми заборгованості, мінімум 50 гривень. Банк взяті відповідно до угоди на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачці у розпорядження кредитні кошти. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору, виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 194249,19 грн, в тому числі: прострочене тілом кредиту - 24721,60 грн; заборгованість за відсотками - 75276,74 грн; тіло кредиту - 94250,85грн., яку в добровільному порядку відповідачка не повертає.
З огляду на викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 194249,19 грн. та судові витрати у справі.
Заочним рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 липня 2025 року позов задоволено.
Ухвалено стягнути із ОСОБА_2 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором від 13 липня 2021 року в розмірі 194 249,19 грн.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь АТ «Сенс Банк» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Відмовити у присудженні на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.09.2025 залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 липня 2025 року.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач  ОСОБА_2  подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила його скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.
Вказує на те, що суд першої інстанції ухвалюючи заочне рішення у справі та постановляючи ухвалу про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення допустив порушення процесуального права, оскільки належним чином не повідомив її про розгляд справи.
Зазначила, що між нею і банком існують взаємовідносини пов`язані із видачею банком споживчих кредитів. У зв`язку з об`єктивними обставинами в неї виникла заборгованість перед банком. У листопаді 2024 року вона зверталася до позивача із пропозицією дострокового погашення заборгованості, зокрема за договором №631721322 в розмірі 77103,36грн., однак не отримала відповіді на пропозицію.
19.01.2026 позивач через систему «Електронний суд» позивач подав клопотання, в якому просить розглядати справу за наявними доказами у справі у разі неявки представника банку. Також просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки відповідач була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, але не подала письмового відзиву та не заперечувала позовні вимоги.
22.01.2026 представник відповідача ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення у справі, в яких вказав, що позивач не додає до позовної заяви ні Договору, ні Тарифів до договору, ні Графіку платежів по кредиту, ні Додатку № 4 до Договору, а за посиланням, що вказане в пункті 3 цього Акцепту неможливо зайти. 
Нарахування відсотків за користування кредитною лінією в даній справі є незаконним та підлягає відмові у вказаних вимогах, оскільки в доданих до матеріалів справи документах відсутн докази погодження обома сторонами умов кредитування, а саме: строку дії договору; процентної ставки за користування кредитними коштами; графіку платежів по кредиту; розмір комісійної винагороди.
26.01.2026 АТ «Сенс банк» подало додаткові пояснення, в яких вказує, що відповідач ОСОБА_2 визнає укладення договору, а також те, що вона зверталась до Банку із пропозицією щодо погашення усіх кредитних зобов`язань за кредитним Договором №631721322 від 13.07.2021, а отже визнає позовні вимоги, укладення договору та погодження умов кредитування, оскільки договори укладались нею неодноразово, договори вона не розривала, підтвердила отримання та використання коштів у власних цілях, а також їх неповернення. Просило розглядати справу за наявними доказами у справі у разі неявки представника банку; апеляційну скаргу залишити без задоволення; додаткові пояснення представника відповідача залишити без задоволення/без розгляду.
Дослідивши подані 22.01.2026 представником відповідача ОСОБА_1 додаткові пояснення апеляційний суд встановив, що вони по суті є доповненням до апеляційної скарги, у тексті поданої апеляційної скарзі аргументи, вказані в додаткових поясненнях, не наводилися.
Відповідно до частин 1, 2 статті 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна надати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи, в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.
Згідно з статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи заочне рішення суду ухвалено 15.07.2025, ухвала суду про залишення без задоволення заяви відповідача про перегляд заочного рішення постановлена 11.09.2025, тому строк на апеляційне оскарження закінчився 10.10.2025. В свою чергу апеляційну скаргу подано 10.10.2025, а додаткові пояснення, які доповнюють апеляційну скаргу, надійшли до суду 22.01.2026, тобто з пропуском строку на їх подачу.
Сутність права на доповнення чи зміну апеляційної скарги полягає, зокрема, у можливості скаржника протягом строку на апеляційне оскарження уточнити підстави для такого оскарження, змінити мотивувальну частину апеляційної скарги та/або вимоги апеляційної скарги в контексті того, які саме норми матеріального чи процесуального права порушено судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних рішень тощо.
З огляду на викладене, подані представником відповідача поза межами строку на апеляційне оскарження додаткові пояснення у справі, які за змістом є доповненням до апеляційної скарги, не можуть бути враховані судом при розгляді апеляційної скарги та відповідно до ч. 2 ст. 126 ЦПК України, підлягають залишенню без розгляду.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з таких підстав.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не повідомив її про розгляд справи, що позбавило її можливості захищати права та інтереси в судовому засіданні.
Згідно з ч. 2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК України).
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб..
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції ухвалою від 28 травня 2025 року, відкрив провадження у справі та ухвалив проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Місцевий суд, відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, не визнавав дану справу малозначною, а визначив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема малозначні справи.
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.(ч. 9 ст. 19 ЦПК України).
Згідно з п.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Позовна заява подана в травні 2025 року.
Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року становить 3028 грн.
В позовній заяві позивачем зазначена ціна позову у розмірі 194249,19 грн, що перевищує тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дана справа не є малозначною в силу вимог закону та малозначною судом першої інстанції не визнавалась, тому підлягає розгляду у порядку загального позовного провадження.
Судом першої інстанції не враховано положення ст. 274 ЦПК України та в порушення вимог процесуального законодавства призначено розгляд цієї справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Оскільки суд першої інстанції розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, чим порушив норми процесуального права, і це є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції апеляційним судом та ухвалення нового рішення (п. 7 ч. 3ст. 376 ЦПК України).
З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального права, які виявились у неповідомленні відповідача про дату, час та місце розгляду справи, грунтуються на законі.
Також апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.
Глава 11«Заочний розгляд справи» Розділу ІІІ «Позовне провадження» ЦПК України встановлює особливі умови та порядок проведення заочного розгляду справи, ухвалення заочного рішення, подання і розгляду заяви про його перегляд, а також скасування й оскарження цього рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що суд може ухвалити заочне рішення при розгляді справи, яка розглядається в судовому засіданні з викликом сторін, за умови, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і повторно не з`явився в судове засідання.
Як зазначалося вище, судом справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що унеможливлює ухвалення судом заочного рішення.
Щодо розгляду справи по суті позовних вимог колегія суддів виходить з таких обставин.
За змістом копії акцепту пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію ОСОБА_2 на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». З акцепту вбачаються умови відкриття Відновлюваної кредитної лінії, а саме: найменування продукту: «RED», мета Кредиту для особистих потреб, сума встановленої Кредитної лінії складає 116200,00 грн, максимальний ліміт Кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. Процентну ставку за користування Кредитною лінією для торгових операцій та/або операцій зняття готівки пропоновано встановити у розмірі 37 % річних. 
Згідно з паспортом споживчого кредиту, підписаним 13.07.2021 ОСОБА_2 (ідентифікатор 2261), тип кредиту - кредитування рахунку; мета отримання кредиту - споживчі цілі, сума/ліміт кредиту - 1162000грн; максимальна сума ліміт кредиту - 200 000 грн; строк кредитування - 12 з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору; розрахунковий період дорівнює одному місяцю; тип картки - «MasterCard Debit World» неіменнна/іменна; строк внесення платежу - до 30 числа кожного місяця, наступного за місяцем відкриття картки; сума щомісячного платежу 848 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка 39,59%; абсолютне значення подорожчання кредиту - 170 грн; кількість та розмір платежів, періодичність внесення - щомісячно, не менше розміру обов`язкового мінімального платежу - 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, мінімум 50 грн; штрафи за прострочення внесення суми мінімального платежу, одноразово за кожний факт вчинення прострочення 100 грн в день вчинення прострочення, 300 грн в разі, якщо сума прострочення заборгованості не погашено протягом 5 робочих днів.
В довідці про ідентифікацію АТ «Сенс Банк» зазначається, що ОСОБА_2 підписано договір №631721322 аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора: одноразовий ідентифікатор - 2261; дата відправки - 13.07.2021; номер телефону НОМЕР_1 .
Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом у ОСОБА_2 існує заборгованість перед банком в розмірі 194249,19 грн, в тому числі: прострочене тіло кредиту - 24721,60 грн; заборгованість за відсотками - 75276,74 грн; тіло кредиту - 94250,85грн.
12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» прийнято рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про найменування АТ «Сенс Банк» внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 30.11.2022.
30.04.2025 АТ «Сенс Банк» направив на адресу ОСОБА_2 досудову вимогу про виконання договірних зобов`язань, в якій вимагає впродовж 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання, - достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме 202399,52 грн
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходить з такого.
Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків,зокрема,є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Звертаючись до суду з позовом, позивач на підтвердження своїх вимог надав суду в якості доказів:довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб; паспорт споживчого кредиту підписаний електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора « 2261»; акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії; довідку про ідентифікацію, виписку по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard; досудову вимогу з доказами її направлення позичальнику; розрахунок заборгованості.
Проводячи аналіз зазначених доказів, колегія суддів зазначає, що долучена до матеріалів справи копія Акцепту АТ «Альфа-Банк» пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, не містить підпису відповідача та не визнається останнім, що підтверджується поясненнями представника відповідача у судових засіданнях.
Згідно із змістом вказаного вище Акцепту АТ «Альфа-Банк», зокрема, угода надана позичальнику у спосіб, обраний останнім у Оферті на укладення цієї угоди. Проте, позивачем не представлено доказів заповнення відповідачем та підписання пропозиції (волевиявлення) - Оферти на укладення договору про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.
Нормами частини другої статті 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір(оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень статті 11 Закону «Про електронну комерцію» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).
В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII, електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Матеріали справи не містять пропозиції (оферти) ОСОБА_2 , як позичальника, на укладення кредитного договору (угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії) від 13.07.2021 № 631721322 з погодженням усіх істотних умов, зокрема, розміру кредитного ліміту, відсотків за користування кредитом, строку кредитування, тощо.
Акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, який міститься у матеріалах справи, не містить підпису відповідача, тому сам по собі не доводить факту погодження між сторонами у письмовому вигляді істотних умов договору.
Погодження банком (Акцепт) обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії не свідчить про бажання іншої сторони - позичальника та волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору на запропонованих умовах.
Також позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на Паспорт споживчого кредиту від 13.07.2021, в якому зазначено, що він підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором «2261».
Однак, Паспорт споживчого кредиту від 13.07.2021 не може вважатись складовою кредитного договору, оскільки форма такого документу носить інформаційний характер та не є складовою кредитного договору. Більше того, у вказаному вище паспорті споживчого кредиту вказано, зокрема, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, а наведена у ньому інформація зберігає чинність та є актуальною до 12.08.2021.
Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, яка викладена у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20. 
Надана позивачем довідка на підтвердження підписання Акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії не свідчить про використання одноразового ідентифікатора ОСОБА_2 при підписанні договору.
Відповідно до приписів статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається.
Наявна в матеріалах справи виписка по рахунку ОСОБА_2 за період з 13.07.2021 по 09.02.2025 згідно з договором №631721322 сама по собі, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів волевиявлення відповідача на укладення договору на умовах, зазначених банком в позовній заяві, доказів отримання позивачкою відповідної платіжної банківської картки, тощо, - не свідчить про укладення між сторонами кредитного договору на умовах, зазначених позивачем та отримання грошових коштів саме на таких умовах.
Наведеним спростовуються викладені позивачем у письмових поясненнях від 26.01.2026 року доводи про те, що позивачем і відповідачем було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ "Альфа-Банк", діюча редакція якого розміщена на сайті Банку.
Публічна пропозиція АТ „Альфа-Банк" на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб розміщена на сайті банку за посиланням https://sensebank.ua/storage/files/publichnoe-predlozhenie-na-oformlenie-dbo-fl-z3072021.pdf. ( яка діяла з 13.07.2021 по 19.07.2021, як зазначено на цій Інтернет сторінці).
Апеляційним судом досліджено Публічну пропозиція АТ «Альфа-Банк» за вказаним посиланням .
За змістом вступної частини публічної пропозиції, банк звертається з цією Публічною пропозицією та бере на себе зобов`язання перед фізичними особами - резидентами та нерезидентами (при розміщенні Депозитних вкладів), які приймуть (акцептують) умови Публічної пропозиції Банку (далі - Клієнти), надавати банківські послуги в порядку та на умовах, передбачених Договором про банківське обслуговування фізичних осіб, включаючи всі Додатки до нього (далі - Договір), за тарифами, які були встановлені Банком та оприлюднені на офіційному сайті Банку в мережі Інтернет за посиланням https://alfabank.ua (далі - Інтернет-сторінка Банку).
Апеляційний суд зазначає, що посиланням https://alfabank.ua не вдається відкрити та з`ясувати зміст розміщеного документу.
Також у Публічній пропозиції АТ «Альфа-Банк», у розділі 1 «ТЕРМІНИ, ЩО ЗАСТОСОВУЮТЬСЯ В ДОГОВОРІ» зазначено, що Угода про надання споживчого кредиту - договір, що визначає умови надання Банком Клієнтові Споживчого 15 кредиту та укладається між Клієнтом (Позичальником) та Банком на підставі цього Договору шляхом надання Клієнтом (Позичальником) Банку, в тому числі із застосуванням засобів Системи «Інтернет-сервісу «My Alfa - bank», поштового зв`язку тощо, оферти на укладання Угоди про надання споживчого кредиту та за умови згоди акцепту її Банком, згідно з умовами цього Договору. Угоди про використання Продуктів Банку - угоди, що укладаються між Клієнтом та Банком на підставі цього Договору, є його невід`ємною частиною, та визначають умови надання відповідних банківських послуг із врахуванням умов Договору, зокрема, але не виключно, Угоди про розміщення Вкладів, Угоди банківського рахунку, Угоди про відкриття Відновлювальних кредитних ліній, Угоди про обслуговування Платіжних карток, Угоди про надання особистого кредиту, Угоди про надання споживчого кредиту, тощо.
У розділі 2 «ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ» зазначено, що згідно з умовами цього Договору Банк зобов`язується на підставі Угод про використання Продуктів Банку відкривати Клієнтам Поточні рахунки та/або Рахунки, приймати від Клієнта, або на ім`я Клієнта Депозитні Вклади, надавати Кредити, надавати послуги щодо користування Системою МАБ тощо. 2.2. Цей Договір визначає умови та порядок надання Банком послуг з банківського обслуговування.
Згідно з п. 2.3. цього ж розділу, Договір вважається укладеним після отримання Банком від Клієнта письмової Анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції Банку.
Всупереч вимог статті 81 ЦПК України, у цій справі позивач АТ «Сенс Банк» не надало суду підписаної письмової Анкети-заяви відповідачки ОСОБА_2 про акцепт Публічної пропозиції Банку та доказів про умови укладеного договору. 
Апеляційному суду не вдалося встановити умови, передбачені Договором про банківське обслуговування фізичних осіб, включаючи всі Додатки до нього (далі - Договір), за тарифами, які були встановлені Банком та оприлюднені на офіційному сайті Банку в мережі Інтернет за посиланням https://alfabank.ua, оскільки це посилання не відкривається. 
Також відсутній доступ до сторінки банку www.alfabank.ua.
Не може бути належним доказом укладення договору на певних умовах і наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості.
Однак перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що відповідачка не заперечує існування правовідносин між нею та банком та користування банківськими коштами, укладення кредитного договору №631721322 від 13.07.2021, визнає кредитну заборгованість від 13.07.2021 №631721322 в розмірі 77103.36 грн, однак заперечує викладені в позовній заяві умови такого договору, та зазначає, що зверталась до банку із запитом про надання інформації про її зобов`язання перед банком, але відповіді не отримала.
Ураховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про умови укладеного між сторонами кредитного договору (угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії) від 13.07.2021 №631721322, тому позовні вимоги в частині стягнення із відповідачки заборгованості за відсотками є безпідставними, оскільки позивач не довів укладення договору на таких умовах.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження N 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження N 6-144цс14) та зроблено висновок, що підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може вважатись договором приєднання, у випадку відсутності у такій анкеті домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а також відсутності підтверджень конкретних запропонованих Умов та правил банківських послуг.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту».
Відповідно до вимог частини 2 статті 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто тільки щодо стягнення тіла кредиту.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №200/5647/18 зазначив, що належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту є виписка по картковому рахунку.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75/ передбачає, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту.
З наявної у справі виписки про рух коштів по картці відповідачки убачається, що банк здійснював автоматичне списання щомісячних платежів та відносив витрати відсотків в рахунок тіла кредиту, безпідставно збільшуючи тіло кредиту.
Так, з виписки по рахунку відкритому АТ « Сенс Банк» за договором від 13.07.2021 № 631721322 на ім`я ОСОБА_2 вбачається, що в період з 13.07.2021 по 09.02.2025 сума отриманих коштів становить 139865,66 грн, яка була отримана у вигляді здійснення покупок з карти, зняття готівки в банкоматі, а сума фактично внесених коштів становить 60071,26 грн, які були віднесені банком на погашення відсотків, комісій, смс повідомлень.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 118972,45 грн (з яких: прострочене тілом кредиту - 24721,60 грн; тіло кредиту - 94250,85грн.) не доведена належними доказами, а отже суд апеляційної інстанції проводить власний обрахунок виходячи з виписки по рахунку та наданого позивачем розрахунку заборгованості, при цьому враховує фактичні витрати по картці, проведені відповідачем.
Провівши розрахунок використаних відповідачкою банківських коштів, апеляційним судом встановлено, що заборгованість відповідачки за тілом кредиту становить 79794,40 грн (139865,66 грн витрати по картці за мінусом 60071,26 коштів внесених відповідачем на погашення заборгованості), тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції, на підставі пунктів 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову АТ «Сенс Банк» та стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 79794,40 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, а в задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З позовної заяви, АТ « Сенс Банк» просило стягнути з ОСОБА_2 кредитну заборгованість у розмірі 194249,19 грн. Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з відповідачки заборгованості у розмірі 79794,40 грн, тобто позовні вимоги задоволено на 41,08%. При зверненні до суду з позовом банком сплачено 2422,40 грн судового збору. У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 995,12 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, тобто фактично оспорювана сума становить 194249,19 грн. Судом апеляційної інстанції стягнуто заборгованість за тілом кредиту у розмірі 79794,40 грн, тобто відмовлено у задоволенні 114454,79 грн., що становить 58,92% вимог апеляційної скарги. За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 4542 грн.
Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 2676,15 грн (4542 грн. х 58,92%) судового збору за апеляційний розгляд справи.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.
Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 липня 2025 року в цій справі скасувати та ухвали нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (код ЄДРПОУ 23494714) заборгованість у розмірі 79794,40 грн. (сімдесят дев`ять тисяч сімсот дев`яносто чотири гривні 40 копійок).
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (код ЄДРПОУ 23494714) 995,12 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.
Стягнути із Акціонерного товариства «Сенс Банк» (код ЄДРПОУ 23494714) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 2676,15 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий 
Судді: