13.01.26
22-ц/812/247/26

Провадження №22-ц/812/247/26 
П О С Т А Н О В А
Іменем України
13 січня 2026 року       м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М., 
із секретарем судового засідання: Колосовою О.М,
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників цивільну справу №485/1126/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт» на рішення, яке постановив Снігурівський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Соловйова Олексія Валентиновича у приміщенні цього суду 11 листопада 2025 року, повне рішення складено того ж дня, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС–Агропродукт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога-Плюс» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості зі сплати орендної плати,

у с т а н о в и в:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт»(далі - ТОВ «ЮТС-Агропродукт») про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості зі сплати орендної плати.
Позов обґрунтовано тим, що вона є власницею земельних ділянок: площею 10,9786 га, кадастровий номер 4825783700:02:000:0034, площею 3,422 га, кадастровий номер 4825783700:01:000:0102, та площею 1,2839 га, кадастровий номер 4825783700:01:000:0103, розташованих на території Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області. 11 травня 2012 року між позивачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Райз-Південь» (далі - ТОВ «Райз-Південь») були укладені договори оренди вказаних земельних ділянок. 30 січня 2018 року на підставі додаткових угод №3500102 та №3500101 до договорів оренди землі від 11 травня 2012 року, укладених між позивачкою, орендарем ТОВ «Райз-Південь» та ТОВ «ЮТС-Агропродукт», до останнього перейшли права та обов`язки орендаря за договорами оренди на умовах договору, викладених у новій редакції цих додаткових угод, строком до 29 грудня 2027 року. Відповідач ТОВ «ЮТС-Агропродукт» умови договорів оренди земельних ділянок не виконував, у 2022-2024 роках орендну плату не сплатив, що є систематичним порушенням умов договорів та є підставою для їхнього розірвання у відповідності до статті 141 ЗК України. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно новим орендарем належних позивачці земельних ділянок є ТОВ «Перемога-Плюс». 
Посилаючись на викладене, з урахуванням виправленої редакції позовних вимог, ОСОБА_1 просила розірвати договори оренди земельних ділянок, кадастрові номери 4825783700:02:000:0034, 4825783700:01:000:0102, 4825783700:01:000:0103, стягнути з відповідача ТОВ «ЮТС-Агропродукт» заборгованість зі сплати орендної плати за 2022-2024 роки у загальному розмірі 101017,47 грн, а також стягнути судовий збір.
У відзиві на позовну заяву ТОВ «ЮТС-Агропродукт» вважав позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, зазначивши, що внаслідок збройної агресії російської федерації та тимчасової окупації ТОВ «ЮТС-Агропродукт», яке здійснювало діяльність на цій території було позбавлено можливості здійснювати свою господарську діяльність у повному обсязі, використовувати орендовану земельну ділянку за цільовим призначенням. За ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частини 1 статті 438 КК України, зареєстроване кримінальне провадження №42022232090000075, згідно якого було розграбоване майно підприємства. Крім того внаслідок бойових дій територія, на якій розташована земельна ділянка, є забрудненою вибухонебезпечними предметами, що унеможливлює її використання. Таким чином у відповідача відсутня вина у невиконанні обов`язку щодо виплати орендної плати за 2022-2024 рік за договором оренди земельної ділянки на підставі частини 6 статті 762 ЦК України, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Розірвано договори оренди: земельної ділянки площею 10,9786 га, кадастровий номер 4825783700:02:000:0034, укладений між ТОВ «ЮТС-Агропродукт» та ОСОБА_1 від 11 травня 2012 р. (у редакції додаткової угоди №3500102 від 30 січня 2018 року до договору оренди землі від 11 травня 2012 року), право оренди за яким перейшло до ТОВ «Перемога-Плюс» на підставі договору №1704/25-27 від 17 квітня 2025 року; земельної ділянки площею 3,422 га, кадастровий номер 4825783700:01:000:0102, та земельної ділянки площею 1,2839 га, кадастровий номер 4825783700:01:000:0103, укладений між ТОВ «ЮТС-Агропродукт» та ОСОБА_1 від 11 травня 2012 р. (у редакції додаткової угоди №3500101 від 30 січня 2018 року до договору оренди землі від 11 травня 2012 року), право оренди за яким перейшло до ТОВ «Перемога-Плюс» на підставі договору №1704/25-27 від 17 квітня 2025 року;
Стягнуто з ТОВ «ЮТС-Агропродукт» на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати орендної плати: за договором оренди землі від 11 травня 2012 року, предметом якого є земельна ділянка, кадастровий номер 4825783700:02:000:0034, за 2023-2024 роки в сумі 44881,48 грн.; за договором оренди землі від 11 травня 2012 року, предметом якого є земельні ділянки, кадастровий номер 4825783700:01:000:0102 та 4825783700:01:000:0103, за 2023-2024 роки в сумі 22463,50 грн.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 : з ТОВ «ЮТС-Агропродукт» - 1614,96 грн судового збору, з ТОВ «Перемога-Плюс» - 968,96 грн судового збору. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суд умотивував тим, що відповідач не спростував доводів позивачки про те, що орендна плата за період 2023-2024 роки їй не сплачувалася. Відсутності своєї вини у порушенні зобов`язання та наявності підстав для звільнення від сплати орендної плати за 2023-2024 року не довів, а тому задовольнив вимоги про стягнення заборгованості з виплати орендної плати за 2023-2024 року. 
Щодо вимог про розірвання договору оренди землі суд зазначив, що відповідач ТОВ «ЮТС-Агропродукт» систематично не сплачував орендну плату позивачу за договорами оренди землі, а саме не здійснив виплату за 2023 та 2024 роки, що є істотним порушенням прав позивача, та дійшов висновку про наявність передбачених пунктом «д» частини 1 статті 141 ЗК України підстав для розірвання договору оренди землі.
В апеляційній скарзі ТОВ «ЮТС- Агропродукт» вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, суд порушив норми матеріального та процесуального права, тому просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки ТОВ «Перемога–Плюс» прийняло всі права та обов`язки орендаря в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу прав, ТОВ «ЮТС-Агропродукт» вважає єдиним та належним відповідачем у справі ТОВ «Перемога–Плюс». Крім того, ТОВ «ЮТС-Агропродукт» вказує, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення з урахуванням клопотання, поданого 22 жовтня 2025 року (тобто через 4 місяці) представником позивача, іменованого «клопотання про виправлення описок», який, на думку ТОВ «ЮТС-Агропродукт», є заявою про зміну підстав позову, допустив грубе порушення процесуального права. Щодо неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (пункти 1, 3 частини 1 статті 376 ЦПК України), ТОВ «ЮТС- Агропродукт» зазначив, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що відповідач не довів факту неможливості виконувати зобов`язання за договором оренди землі, та вважає, що ТОВ «ЮТС-Агропродукт» обґрунтувало відсутність обов`язку сплати орендної плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Так, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на всій території України введено воєнний стан. У зв`язку зі збройною агресією російської федерації, низка територій України, включаючи частини Миколаївської області, були тимчасово окуповані. Відповідач - ТОВ «ЮТС-Агропродукт», є орендарем земельної ділянки з кадастровим номером 4825783700:02:000:0057, що розташована в адміністративних межах Павлівської сільської ради Снігурівської міської територіальної громади Баштанського району Миколаївської області. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року №376 Снігурівська міська територіальна громада Баштанського району Миколаївської області з 19 березня 2022 року по 11 листопада 2022 року була тимчасово окупованою російською федерацією. З 11 листопада 2022 року і по сьогоднішній день Снігурівська міська територіальна громада Баштанського району Миколаївської області є територією, на якій ведуться (велися) бойові дії - територією можливих бойових дій. Внаслідок збройної агресії російської федерації та тимчасової окупації ТОВ «ЮТС-Агропродукт», яке здійснювало діяльність на цій території, було позбавлене можливості здійснювати свою господарську діяльність у повному обсязі та використовувати орендовану земельну ділянку за цільовим призначенням. Майно підприємства було знищене та розграбоване, що унеможливило нормальне функціонування та виконання договірних зобов`язань. Факт неможливості здійснення діяльності та знищення майна підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо реєстрації кримінального провадження №42022232090000075 від 12 квітня 2022 р. ТОВ «ЮТС-Агропродукт» також зазначило, що внаслідок бойових дій територія, на якій розташована земельна ділянка, є забрудненою вибухонебезпечними предметами та потребує проведення робіт з розмінування для забезпечення безпечного використання. Відсутність розмінування унеможливлює будь-яку діяльність на земельній ділянці, включаючи сільськогосподарське виробництво, для якого вона орендувалася. Перебування працівників на такій території та здійснення діяльності без проведення відповідного розмінування становить пряму загрозу для їх життя та здоров`я. За даними Інтерактивної карти ДСНС, розміщеної на її офіційному сайті за посиланням Розмінування України (https://mine.dsns.gov.ua/), територія Снігурівської міської територіальної громади Баштанського району Миколаївської області, в межах якої знаходиться земля, належна позивачу, є місцем, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети. Забруднення земель вибухонебезпечними предметами внаслідок збройної агресії є обставиною, що унеможливлює безпечне використання таких земель і здійснення на них господарської діяльності. Неможливість обробітку земельної ділянки через її потенційне замінювання та пряма загроза для життя і здоров`я працівників при обробітку земельної ділянки - є обставинами, за які орендар не відповідає, і які, відповідно до частини шостої статті 762 ЦК України, звільняють його від сплати орендної плати за період, коли таке користування було неможливим.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки – ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки до суду не повідомили, про час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції учасники справи були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку. 
В силу приписів частини 2 статті 372 ЦПК України справу розглянуто за їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону не повною мірою.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як убачається з матеріалів справи і таке встановив суд першої інстанції, позивачка ОСОБА_1 є власником трьох земельних ділянок з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих в межах території Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області.
Так, позивачці на праві власності належить земельна ділянка площею 10,9786 га, кадастровий номер 4825783700:02:000:0034, розташованої на території Снігурівської ОТГ Баштанського району Миколаївської області (раніше Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 126528015 від 06 червня 2018 року та державним актом на право власності на земельну ділянку серії МК № 071351, виданим 28 жовтня 2004 року Снігурівською районною державною адміністрацією (а.с. 14, 17).
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 126528015 від 06 червня 2018 року площа земельної ділянки з кадастровим номером 4825783700:02:000:0034 складає 10,9786 га та містить посилання на державний акт серії МК № 071351, виданий 28 жовтня 2004 року, як правовстановлюючий документ (а.с. 14).
Також позивачці належать земельна ділянка площею 3,422 га, кадастровий номер 4825783700:01:000:0102 (до зміни кадастрового номеру 4825783700:01:000:0083), та земельна ділянка площею 1,2839 га, кадастровий номер 4825783700:01:000:0103 (до зміни кадастрового номеру 4825783700:01:000:0082), що розташовані на території Снігурівської ОТГ Баштанського району Миколаївської області (раніше Павлівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області), що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 127889468 від 18 червня 2018 року та № 127805710 від 15 червня 2018 року, та державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 747321, виданим 20 вересня 2005 року Снігурівською районною державною адміністрацією (а.с. 15-16, 18).
Згідно повідомлення начальника відділу № 1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління держгеокадастру у Миколаївській області від 22 травня 2025 року № 513/22-25 кадастровий номер земельної ділянки 4825783700:01:000:0082 замінено на кадастровий номер 4825783700:01:000:0103 та є вірним для земельної ділянки площею 1,2839 га; кадастровий номер 4825783700:01:0083 - замінено на кадастровий номер 4825783700:01:000:0102 та є вірним для земельної ділянки площею 3,422 га. Земельні ділянки загальною площею 4,71 га, право власності на які посвідчено державним актом серії ЯА № 747321, виданим 20 вересня 2005 року Снігурівською районною державною адміністрацією Миколаївської області, перебувають у власності ОСОБА_1 та відповідають наступним кадастровим номерам: 4825783700:01:000:0103 – ділянка №1, 4825783700:01:000:0102 – ділянка № НОМЕР_1 . Зазначені земельні ділянки розташовані в межах території Павлівської сільської ради Баштанського району (Снігурівського району) Миколаївської області (а.с. 39).
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 127889468 від 18 червня 2018 року позивачці на праві власності належить земельна ділянка площею 3,422 га з кадастровим номером 4825783700:01:000:0102 та за інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 127805710 від 15 червня 2018 року - земельна ділянка площею 1,2839 га з кадастровим номером 4825783700:01:000:0103, які містять посилання на вище зазначений державний акт серії ЯА № 747321 виданий 20 вересня 2005 року як правовстановлюючий документ (а.с. 15-16).
11 травня 2012 року між позивачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Райз-Південь» (далі - ТОВ «Райз-Південь») були укладені договори оренди вказаних земельних ділянок на 15 років (а.с. 20-26). 
30 січня 2018 року на підставі додаткових угод №3500102 та №3500101 до договорів оренди землі від 11 травня 2012 року, укладених між позивачкою ОСОБА_1 , орендарем ТОВ «Райз-Південь» та новим орендарем ТОВ «ЮТС-Агропродукт», до останнього перейшли права та обов`язки орендаря за договорами оренди на умовах договору, викладених у новій редакції цих додаткових угод, строком до 29 грудня 2027 року (а.с.26-28, 30-32).
Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 127890060 від 18 червня 2018 року та № 127806630 від 15 червня 2018 року право оренди земельної ділянки кадастровий номер 4825783700:01:000:0102 та кадастровий номер 4825783700:01:000:0103 було зареєстровано за ТОВ «ЮТС-Агпродукт» на підставі додаткової угоди № 3500101 від 30 січня 2018 року (а.с. 12-13).
Відповідно пунктів 3.1. Додаткових угод їх укладено строком до 01 жовтня 2029 року. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок на дату укладення Додаткових угод становила, відповідно, 145686 грн. 85 коп. та 291438 грн. 22 коп. (пункти 2.4). За умовами Додаткових угод орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що складає, відповідно, 14586 грн. 69 коп. та 29143 грн. 82 коп. за рік оренди; орендна плата вноситься орендарем з 01 серпня до 31 грудня кожного року. Сторони передбачили виплату орендної плати: в натуральній формі шляхом передачі сільськогосподарської продукції чи товарів у кількості або вартості, яка є пропорційною розміру орендної плати у грошовій формі; в іншій формі, що визначається та погоджується сторонами додатково. Грошові кошти орендної плати перераховуються орендарем на розрахунковий банківський рахунок орендодавця або виплачується через касу або засобами поштового зв`язку через місцеве відділення УДНПУ «Укрпошта» шляхом надіслання поштових переказів або в іншій формі (пункти 4.1, 4.3, 4.5).
Згідно з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору щодо ОСОБА_1 від 09 травня 2025 року що ТОВ «ЮТС-Агропродукт» не сплачувало ОСОБА_1 орендну плату за земельні ділянки у 2022-2024 роках (а.с.40-41).
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 426258424 від 09 травня 2025 року право оренди земельних ділянок з кадастровими номерами 4825783700:02:000:0034, 4825783700:01:000:0102, 4825783700:01:000:0103 зареєстровано за ТОВ «Перемога-Плюс» на підставі договору купівлі-продажу від 17 квітня 2025 року № 1704/25-27 (а.с.36-38).
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У справі, яка розглядається, спірні правовідносини виникли з приводу виконання стороною орендаря умов договору оренди земельних ділянок. 
Так, ОСОБА_1 , посилаючись на систематичне, протягом 2022-2024 років невиконання відповідачем ТОВ «ЮТС-Агропродукт» обов`язків зі сплати орендної плати, просила стягнути на свою користь заборгованість з орендної плати та розірвати договори оренди земельних ділянок. В свою чергу відповідач ТОВ «ЮТС-Агропродукт» заперечувало проти задоволення позовних вимог з посиланням на невикористання земельних ділянок, власником яких є позивачка, з незалежних від нього причин.
Суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 частково, виходив із доведеності підстав для стягнення орендної плати за 2023-2024 роки та розірвання договору оренди, укладеного сторонами.
Апеляційний суд приймає доводи апеляційної скарги і не погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з таких міркувань.
Відповідно до статей 12, 13 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. 
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено пунктом 1 частини 1 статті 11 ЦК України. 
За змістом статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161- ХІV (тут і далі закон в редакції, яка була чинною на день укладання договору оренди – 01 січня 2007 року, далі Закон № 161- ХІV) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (частина 1 статті 6 Закону № 161- ХІV).
Статтею 93 ЗК України та статтею 1 Закону № 161- ХІV визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 13 Закону № 161- ХІV договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
В силу вимог статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно зі статтею 32 Закону № 161- ХІV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Статтею 24 Закону № 161- ХІV передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря, у тому числі, своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт.
Згідно із пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.
Отже, за змістом статті 141 ЗК України та статті 32 Закону № 161- ХІV підставою розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати, а не разове порушення умов договору у цій частині.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію – значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, – відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Схожі висновки викладені у постанові Великої Плати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17, провадження № 12-201гс18, та постанові Верховного Суду від 28 червня 2022 року у справі № 551/542/20, провадження № 61-16493св21.
Згідно із частинами 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
В силу частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (часина 1 статті 76 ЦПК України).
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 5, 6 статті 81 ЦПК України). 
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У справі, яка переглядається, відповідач не заперечував факту несплати позивачці ОСОБА_1 орендної плати, передбаченої умовами Договору, але причиною такого зазначав неможливість використання земельних ділянок, переданих в оренду, у зв`язку із перебуванням її в межах тимчасово окупованої рф території у 2022 року, а в подальшому – через забруднення (можливе забруднення) вибухонебезпечними предметами. 
Так, на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався у порядку, передбаченому законодавством України, та діє на даний час.
Після введення на території країни воєнного стану Торгово–промисловою палатою України усім зацікавленим особам надіслано листа від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1, в якому засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), якими є військова агресія Російської Федерації проти України. 
У листі Торгово–промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини, починаючи з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
07 жовтня 2022 року Миколаївська обласна рада прийняла рішення №9 «Про наявність обставин непереборної сили та перелік суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок таких дій», яким визнала обставини, що склалися на території Миколаївської області у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та стали підставою введення воєнного стану в Україні, обставинами непереборної сили з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення. 
За наказом Міністерства реінтеграції від 22 грудня 2022 року №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Снігурівська міська територіальна громада, в межах якої розташована земельна ділянка позивача, віднесена до територій, що перебували у тимчасовій окупації у період з 4 березня по 11 листопада 2022 року.
Наступним наказом Міністерства розвитку громад і територій України № 376 від 28 лютого 2025 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Снігурівську місцеву територіальну громаду після деокупації, починаючи 11 листопада 2022 року, віднесено до територій, на яких можливим є ведення бойових дій.
Пунктами 13.1, 13.2 Додаткової угоди сторони передбачили, що за невиконання або неналежне виконання Договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього Договору. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.
Частиною 1 статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок непереборної сили.
Відповідно до положень частини 6 статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
У пунктах 6.8-6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 (провадження № 12-37гс18) зазначено, що норма частини шостої статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.
Підпунктом 3 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України визначено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням такої особливості: власники, користувачі земельних ділянок не несуть відповідальності за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням, що полягає у невикористанні земельної ділянки, право власності, користування якою виникло до введення воєнного стану.
Обставини, зазначені у нормі частини шостої статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.
Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.
Той факт, що ТПП України у листі від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 засвідчила відповідну форс-мажорну обставину сам собою не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань.
Воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. При цьому, наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі № 910/8580/22.
Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15 червня 2018 року у справі № 915/531/17, від 26 травня 2020 року у справі № 918/289/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 913/785/17, від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17, від 07 червня 2023 року у справі № 906/540/22).
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 910/7679/22сертифікат ТПП України не є єдиним або обов`язковим доказом існування форс-мажорних обставин; наявність форс-мажорних обставин може доводитися й іншими доказами, якщо інше не передбачено законом бо договором.
Лист ТПП України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 є документом загального інформаційного характеру, цей лист не може вважатися сертифікатом ТПП України, виданим відповідно до положень статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні. Водночас Верховний Суд звертає увагу, що навіть за відсутності сертифіката ТПП України, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливість доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором.
Відповідно до частин першої, третьої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Є загальновідомою та не потребує доказування обставина, що територія Снігурівської територіальної громади Миколаївської області, де розташована спірна земельна ділянка, з 19 березня 2022 року по 11 листопада 2022 року перебувала під тимчасовою окупацією російської федерації. Ця обставина не заперечувалась сторонами.
Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що протягом вказаного періоду існували форс-мажорні обставини, які об`єктивно унеможливлювали виконання зобов`язань за спірним договором оренди.
Існування таких обставин перешкоджало виконати передбачений договором обов`язок із виплати орендної плати за 2022 рік. Орендар був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, він не провів у 2022 році посівну кампанію, не здійснив збір урожаю тощо.
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в цілому, але не наводить аргументів на спростування такого висновку суду, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення в частині відмови у стягненні орендної плати за 2022 рік.
Щодо несплати орендної плати за 2023 та 2024 роки та розірвання договору оренди земельної ділянки.
Постановою Кабінету Міністрів України №740 від 7 червня 2024 року «Про деякі питання про створення, забезпечення функціонування та ведення реєстру територій, забруднених/імовірно забруднених вибухонебезпечними предметами» затверджено Порядок ведення, адміністрування, користування відомостями реєстру територій, забруднених/імовірно забруднених вибухонебезпечними предметами, внаслідок чого введено у дію реєстр територій та геоінформаційна система, якому відповідає Інтерактивна карта територій, яку адмініструє Державна служба надзвичайних ситуацій (далі ДСНС).
За даними Інтерактивної карти ДСНС, розміщеної на її офіційному сайті за посиланням Розмінування України (https://mine.dsns.gov.ua/), територія Снігурівської територіальної громади Миколаївської області, в межах якої знаходиться земля, належна позивачу, є територією, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети.
Відповідно до частини 283-1.2. статті 283-1 Податкового кодексу України період, коли земельні ділянки визнаються забрудненими вибухонебезпечними предметами, визначається як період, що починається з першого числа місяця, на який припадає дата початку обстеження земельної ділянки операторами протимінної діяльності, та завершується останнім числом місяця, в якому такі земельні ділянки визнані придатними для використання.
Для земельних ділянок, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) активні бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, період, коли земельні ділянки визнаються забрудненими вибухонебезпечними предметами, визначається як період, що починається з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому завершено активні бойові дії або тимчасова окупація на відповідній території (у тому числі коли дата початку обстеження небезпечної території операторами протимінної діяльності настає після дати завершення бойових дій або тимчасової окупації на відповідній території), за умови подання платником плати за землю до органу місцевого самоврядування, військової адміністрації або військово-цивільної адміністрації заяви про потенційне забруднення земельної ділянки вибухонебезпечними предметами та прийняття таким органом місцевого самоврядування, військовою адміністрацією або військово-цивільною адміністрацією рішення про встановлення податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів щодо земельної ділянки, зазначеної у такій заяві, та завершується останнім числом місяця, в якому такі земельні ділянки визнані придатними для використання.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Враховуючи, що територія Снігурівської територіальної громади Баштанського району Миколаївської області, в межах якої знаходиться передана позивачем у користування земельна ділянка, як встановив суд, перебувала у тимчасовій окупації по 11 листопада 2022 року, відлік періоду визнання цієї території забрудненою вибухонебезпечними предметами почався з 01 грудня 2022 року. 
Акт про обстеження земельних ділянок, власником яких є позивачка, що знаходяться в оренді відповідачів, операторами протимінної діяльності та визнання її придатною для використання відсутній.
Проаналізувавши наведені обставини та норми матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає встановленим, що територія Снігурівської територіальної громади Баштанського району Миколаївської області, в межах якої знаходяться орендовані у позивачки земельні ділянки, в період 2023-2024 років віднесена до територій, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети, що виключало їх безпечне використання ТОВ «ЮТС-Агропродукт» як орендарем для отримання сільськогосподарської продукції протягом 2023-2024 років.
Враховуючи викладене та встановлені колегією суддів обставини справи, слід визначити, що земельні ділянки, які знаходяться в межах громади, що визнана як місце забруднення чи імовірного забруднення вибухонебезпечними предметами, не могли бути використані ТОВ «ЮТС-Агропродукт» для сільськогосподарського виробництва за умовами договору оренди в період 2023-2024 років, внаслідок чого ТОВ «ЮТС-Агропродукт» як орендар майна звільняється від обов`язку з виплати орендної плати за цей час як з підстав, визначених законом, так і за умовами договору оренди, які узгоджені його сторонами.
З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що відсутня вина ТОВ «ЮТС-Агропродукт» у невиконанні обов`язку зі сплати орендної плати ОСОБА_1 за 2023 та 2024 роки, оскільки орендар не міг користуватися у цей час орендованим майном із незалежних від нього причин, а саме у зв`язку з тим, що після деокупації 11 листопада 2022 року територія, на якій розташована спірна земельна ділянка, є територією, ймовірно, забрудненою вибухонебезпечними предметами, тому орендар не проводив посівну кампанію та кампанію щодо збору врожаю.
Наданий на підтвердження доводів позову представником позивачки акт візуального обстеження №49 від 05 серпня 2025 року (а.с. 172-173), відповідно до якого комісією з візуального обстеження земельної ділянки в межах території Снігурівської міської територіальної громади з`ясовано, що земельні ділянки з кадастровими номерами 4825783700:02:000:0034, 4825783700:01:000:0102/0103, власником яких є ОСОБА_1 , використовуються за цільовим призначенням, зібраний врожай зернових сільськогосподарських культур 2025 року, не підтверджує використання відповідачем ТОВ «ЮТС-Агропродукт» (обробіток, сівба та збирання врожаю) цих земельних ділянок у 2023 та 2024 роках. 
Такі обставини з урахуванням положень частини 6 статті 762 ЦК України є підставою для звільнення відповідача від обов`язку зі сплати орендної плати позивачеві за 2023-2024 роки, а також виключає застосування до нього наслідків несплати орендної плати у вигляді розірвання договору оренди земельної ділянки, оскільки невиконання обов`язків орендарем відбулося не з вини останнього, а через настання обставин, що перешкоджають використанню орендованої земельної ділянки за призначенням.
З урахуванням вказаного вимоги позивача про стягнення орендної плати за 2023-2024 роки та розірвання договору оренди землі є безпідставними, а тому вони не підлягають задоволенню. 
За такого колегія суддів частково приймає доводи апеляційної скарги (відсутні підстави для скасування рішення в частині відмови у стягнення орендної плати за 2022 рік) та відхиляє доводи відзиву на апеляційну скаргу як безпідставні. 
Щодо розподілу судових витрат.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції в частині скасовано з ухваленням нового про відмову у позові, наявні підстави для зміни апеляційним судом проведеного розподілу судових витрат та проведення розподілу судових витрат за розгляд справи в апеляційній інстанції.
В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Так, у зв`язку із відмовою у позові, відсутні підстави для стягнення на користь позивачки сплаченого нею за подання позовної заяви судового збору.
При зверненні з апеляційною скаргою відповідач сплатив 4360 грн 32 коп. судового збору (150% від сплаченого позивачкою судового збору за дві немайнові вимоги (1937,92 коп.) та 968,96 грн. за майнову вимогу).
Апеляційна скарга задоволена частково (у задоволенні двох майнових вимог відмовлено, а також відмовлено у стягненні частини орендної плати в розмірі 67344 грн. 98 коп., що становить 67% заявлених позовних вимог), тому з урахуванням того, що апеляційний суд відмовив у задоволенні позовних вимог, які були задоволені судом першої інстанції, з позивачки на користь відповідача слід стягнути частину сплаченого ним судового збору – 3880 грн. 68 коп. (1937,92+(968,96х67%) х150%).
Керуючись статтями 367, 368, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС–Агропродукт» задовольнити частково.
Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11 листопада 2025 року в частині задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати за 2023, 2024 роки та розподілу судових витрат скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.
В позові  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС–Агропродукт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога-Плюс» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди землі за 2023, 2024 роки відмовити.
Рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості з орендної плати за 2022 рік залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС–Агропродукт», ЄДРПОУ 41101589, 3880 грн. 68 коп. судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:     Т.М. Базовкіна

Судді:       Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_____________________________________________
Повна постанова складена 14 січня 2026 року