ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року 
м. Київ

справа №340/4966/24
адміністративне провадження № К/990/15437/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бучик А.Ю.,
суддів: Коваленко Н.В., Рибачука А.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах підопічного ОСОБА_2 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.09.2024 (суддя Науменко В.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05.03.2025 (колегія суддів: Круговий О.О., Божко Л.А., Шлай А.В.) у справі №  340/4966/24 за позовом ОСОБА_1 в інтересах підопічного ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. В липні 2024 року  ОСОБА_1 в інтересах підопічного ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі - ГУ ПФУ в Кіровоградській області), в якому просив:
- визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області, оформлені листами № 3805-3361/П-02/8-1100-24 від 02.04.2024 та                             № 6179-6004/П-02/8-1100/24 від 24.06.2024;
- зобов`язати відповідача здійснити призначення та виплату, з врахуванням раніше виплачених сум, ОСОБА_2 , починаючи з 31.01.2021 пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 70 % від розміру пенсії за віком померлого годувальника - ОСОБА_1 , обчисленої на підставі статті 37 Закону України  «Про державну службу»  із суми 113 508,00 грн, зазначеної у довідці №  146 від 19.02.2020, виданої ТУ ДСА України в Кіровоградській області, без застосування будь-яких обмежень при обрахунку пенсії померлого годувальника у розмірі 68104,80 грн (113508 х 60%). Призначити пенсію по втраті годувальника ОСОБА_2 , починаючи з 31.01.2021 у розмірі 47673,36 грн (68104,8 х 70%). Обрахунок належних до виплати сум пенсії ОСОБА_2 здійснювати з урахуванням зміни розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, встановленого Законами України  Про державний бюджет, починаючи з 31.01.2021 та в подальшому, а саме: з 31.01.2021 по 30.06.2021 - 1769,00 грн, з 01.07.2021 по 30.11.2021 - 1854,00 грн, 01.12.2021 по 30.06.2022 - 1934,00 грн, з 01.07.2022 по 30.11.2022 - 2027,00 грн, з 01.12.2022 по 31.12.2023 - 2027,00 грн, з 01.01.2024 - 2361,00 грн.
Також просив в подальшому при підвищенні розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, встановленого Законом України    Про державний бюджет    на відповідний рік, здійснювати перерахунок пенсії по втраті годувальника ОСОБА_2 до тих пір, коли розмір призначеної йому пенсії по втраті годувальника у сумі 47673,36 грн не буде складати 10 прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб;
- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 50000,00  грн.
Крім того просив допустити негайне виконання рішення суду в межах суми стягнень за один місяць та встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, встановивши місячний строк для подання відповідачем до суду звіту про виконання рішення суду.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідач на виконання рішення суду у справі № 340/3214/23 протиправно під час виплати ОСОБА_2 пенсії у зв`язку з втратою годувальника, призначеної відповідно до статті 37 Закону України  «Про державну службу» в розмірі 70 % від розміру пенсії за віком його батька ОСОБА_1 , починаючи з 31.01.2021, на підставі довідки № 146 від 19.02.2020, обмежує базову величину пенсії, з якої має розраховуватись зазначена пенсія 10    прожитковими мінімумами, а не пенсію, яка підлягає виплаті, та враховує при цьому прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлений з 01.01.2021 у розмірі 1769,00 грн. В результаті такого розрахунку розмір нарахованої до виплати пенсії (в межах максимального розміру) є незмінним з 31.01.2021 та складає 12383,00 грн.
2. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.09.2024, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.03.2025, у задоволенні позову відмовлено.
3. Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 в інтересах підопічного ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову повністю.
4. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу позивача просить залишити вказану скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
5. Ухвалою Верховного Суду від 22.04.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах підопічного ОСОБА_2 на підставі пункту 3 частини четвертої та підпунктів «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
6. У зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглядається в порядку письмового провадження.
7. Заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
8. Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з дитинства І    А    групи і перебував на утриманні свого батька до дня його смерті. З 31.01.2021 перебуває на обліку в    ГУ ПФУ в Кіровоградській області та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
9. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.06.2023 у справі № 340/3214/23, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області № 110750000881 від 18.05.2023 про відмову в призначенні ОСОБА_2 пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 70 % від розміру пенсії за віком померлого годувальника - ОСОБА_1 , обчисленої на підставі статті 37 Закону України    «Про державну службу», та зобов`язано ГУ ПФУ в Кіровоградській області призначити та виплатити, з врахуванням раніше виплачених сум, ОСОБА_2 з 31.01.2021 пенсію у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 70 % від розміру пенсії за віком померлого годувальника - ОСОБА_1 , обчисленої на підставі статті 37 Закону України    «Про державну службу», з урахуванням довідки, виданої ТУ ДСА України в Кіровоградській області № 146 від 19.02.2020, та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.
10. Відповідач на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду    від 28.06.2023 у справі № 340/3214/24 призначив ОСОБА_2 пенсію у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 70 % від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі статті 37 Закону України    «Про державну службу». Проте виплата пенсії проводиться з врахуванням пункту 13-2 розділу    XV    Прикінцеві положення    Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV), за яким, максимальний розмір пенсії, призначеної на умовах, зокрема Закону України    «Про державну службу», не може перевищувати десяти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та розрахована з врахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого з 01.01.2021 - 1769,00    грн.
11. 16.03.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання роз`яснення щодо проведення обрахунку пенсії ОСОБА_2 , розмір якої склав 12383,00 грн, та підстав неврахування прожиткового мінімуму, визначеного відповідним Законом України    Про державний бюджет    на дату проведення розрахунку. 
12. На вказану заяву позивач отримав від відповідача лист від 02.04.2024                № 3805-3361/П-02/8-1100/24 про відсутність підстав для такого перерахунку.
13. На звернення позивача до відповідача із заявою від 03.06.2024 про врахування при обрахунку та виплаті пенсії ОСОБА_2 зміни прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб щороку, позивач отримав відповідь від 24.06.2024                   № 6179-6004/П-02/8-1100/24. 
У вказаній відповіді відповідач повідомляв позивача про те, що ґрунтовне роз`яснення щодо виконання рішення суду про перерахунок пенсії ОСОБА_2 надано йому листом від 02.04.2024 № 3805-3361/П-02/8-1100/24, а також зазначив, що у судовому рішенні, на підставі якого здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 , відсутні зобов`язання щодо проведення перерахунку вказаної пенсії у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законами України про Державний бюджет України на 2021 (з 01.07.2021), 2022, 2023 та 2024 роки.
14. Позивач, не погоджуючись з обмеженням базової величини, яка взята для обрахунку пенсії ОСОБА_2 на підставі рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду    від 28.06.2023 у справі №    340/3214/24, звернувся до суду з цим позовом.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
15. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач правомірно призначив позивачу пенсію у зв`язку з втратою годувальника у межах десяти розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (1769,00х10=17690,00), у розмірі 70 % від розміру пенсії годувальника за віком, обчисленої на підставі статті 37 Закону України    від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу»    (далі - Закон № 3723-ХІІ) (1769,00х10х70%=12383,00), який залишається незмінним з 31.01.2021, довічно, згідно з  протоколом перерахунку від 28.12.2023.
ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
16. Касаційна скарга позивача обґрунтована, зокрема тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме: пункт 13-2 розділу XV Прикінцевих положень Закону 1058-IV, оскільки обмеження розміру пенсії, що становить 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, застосовується після визначення суми пенсії у зв`язку з втратою годувальника, а не до розміру пенсії, яку міг би отримувати годувальник за життя.
17. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу позивача зазначає, зокрема, що пенсія ОСОБА_2 обчислена та виплачується відповідно до норм чинного законодавства, тому вимоги позивача задоволенню не підлягають. 
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
18. Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
19. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, виходить з такого.
20. Відповідно до частини другої    статті 19 Конституції України    органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
21. Згідно зі    статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
22. Відповідно до статті 28 Конвенції про права осіб з інвалідністю, ратифікованої Законом    № 1767-VI від 16.12.2009, держави-учасниці визнають право осіб з інвалідністю на соціальний захист і на користування цим правом без дискримінації за ознакою інвалідності й вживають належних заходів для забезпечення та заохочення реалізації цього права, зокрема заходів із забезпечення особам з інвалідністю доступу до пенсійних допомоги та програм (пункт «е»).
23. Частиною другою статті 4 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» соціальний захист осіб з інвалідністю є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей осіб з інвалідністю нарівні з іншими громадянами та полягає у наданні пенсії, державної допомоги, компенсаційних та інших виплат, пільг, соціальних послуг, здійсненні реабілітаційних заходів, встановленні опіки (піклування) або забезпеченні стороннього догляду.
24. Колегія суддів зазначає, що Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать особи з інвалідністю, які в силу стійкого розладу функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем призводить до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
25. Соціальний захист осіб з інвалідністю є конституційно гарантованим правом і ключовим обов`язком держави, що має забезпечуватися на рівні не нижчому за встановлені законом мінімальні гарантії (зокрема, прожитковий мінімум), а будь-яке обмеження цього права або дискримінація за ознакою інвалідності є неприпустимими.
26. Законом № 1058-IV врегульовано принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій. 
27. Відповідно до пункту 2 розділу ХІ    Прикінцеві та перехідні положення    Закону України    «Про державну службу» від 10.12.2015    № 889-VIII, з 01.05.2016 втратив чинність    Закон України    «Про державну службу»    від 16.12.1993 № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
28. Зокрема, пунктами 10, 12 розділу    ХІ    Прикінцеві та перехідні положення    Закону №    889-VIII    передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим    Законом    займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених    статтею 25 Закону № 3723-XII    та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до    статті 37 Закону              № 3723-XII    у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
29. Частинами дванадцятою-тринадцятою    статті 37 Закону №3723-XII    передбачено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років, непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у    статті 36 Закону України    «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
30. Згідно з частиною четвертою    статті 78 КАС України    обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
31. Як встановлено судами попередніх інстанцій рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.06.2023 у справі № 340/3214/23, яке набрало законної сили, встановлено право ОСОБА_2 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу», у розмірі 70 % від розміру пенсії за віком, померлого годувальника - ОСОБА_1 , обчисленої на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ, з урахуванням довідки, виданої ТУ    ДСА України в Кіровоградській області № 146 від 19.02.2020.
32. На виконання вказаного судового рішення, відповідач розрахував ОСОБА_2 пенсію у зв`язку з втратою годувальника, застосувавши до пенсії за віком, обчисленої на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ, обмеження, передбачене пунктом 13-2 розділу    XV    Прикінцевих положень    Закону № 1058-ІV, згідно з яким максимальний розмір пенсії, призначеної на умовах, зокрема Закону України    «Про державну службу», не може перевищувати десяти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Тому розмір пенсії ОСОБА_2 з 31.01.2021 склав 12383,00 (1769,00х10х70%=12383,00), де 1769,00    грн - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлений з 01.01.2021.
33. Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про правомірність вказаного обмеження, оскільки вважали, що таке обмеження має застосовуватись до пенсії за віком, обчисленої на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ, тобто до базової величини, з якої визначається розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника. А тому суди вважали правомірними дії відповідача щодо обмеження 10-ма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, базової величини - пенсії за віком, обчисленої на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
34. Проте, колегія суддів не погоджується з вказаними висновками судів та зазначає таке.
35. У постанові від    21.12.2021 у справі № 440/7341/20 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу, яка стосувалась бази для обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, який був суддею у відставці, звернув увагу на те, що Законом № 1058-IV    передбачено загальний підхід для обчислення усіх видів пенсій з базової величини - пенсії за віком, порядок обчислення якої унормовано    статтею 27 цього Закону.
Так само від розміру пенсії за віком визначається розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника (частина перша    статті 37 Закону № 1058-IV).
36. Судова палата виснувала, що незалежно від того, отримувала особа пенсію за віком чи ні, усі пенсії, в тому числі і пенсія у зв`язку з втратою годувальника, обчислюються з однакової базової величини - пенсії за віком.
З огляду на викладене, та обставина, що суддя у відставці пенсії за віком не отримував (а отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці), не є перешкодою для застосування пенсії за віком як базової величини для обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
37. Отже, базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, призначеної відповідно до Закону № 3723-ХІІ, є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника.
38. Відповідно до пункту 13-2 розділу    XV    Прикінцевих положень    Закону № 1058-ІV максимальний розмір пенсії, призначеної на умовах законів України    «Про державну службу»,    «Про прокуратуру»,    «Про статус народного депутата України»,    «Про наукову і науково-технічну діяльність»    (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), не може перевищувати десяти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. 
39. З урахуванням такого правового регулювання обмеженню максимальним розміром підлягає пенсія, призначена на умовах Закону України    «Про державну службу», а саме пенсія у зв`язку з втратою годувальника, а не розмір базової величини (пенсія за віком померлого годувальника), з якого визначається розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
40. Отже, у вказаній справі суди дійшли неправильного висновку про обмеження пенсії за віком померлого годувальника, яка є базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки обмеженню підлягає розмір отримуваної пенсії у зв`язку з втратою годувальника, призначеної на підставі Закону України    «Про державну службу».
41. Крім того, неправильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про незмінність розміру прожиткового мінімуму, який підлягає врахуванню при виплаті пенсії ОСОБА_2 з урахуванням обмеження, передбаченого пунктом 13-2 розділу    XV    Прикінцевих положень    Закону № 1058-ІV.
42. Так, Закон України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»        (далі - Закон № 2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених    Конституцією України    та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого        державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.
43.    У свою чергу базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений    законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону № 2017-III).
44.    Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
45. У зв`язку із зростанням прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, зміні підлягає і обмеження максимального розміру пенсії, призначеної на умовах Закону України    «Про державну службу», яке обчислюється шляхом множення прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, на 10.
46. Перерахунок пенсій у зв`язку зі зміною розміру прожиткового мінімуму здійснюється органами Пенсійного фонду України в автоматичному режимі. Це означає, що пенсіонерам    не потрібно    особисто звертатися до органів Пенсійного фонду України із заявами чи додатковими документами.
47. Зазначене свідчить про те, що підставою для перерахунку є набрання чинності Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік або внесення змін до нього, яким затверджуються нові дати та нові розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
48. З урахуванням викладеного висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що розмір пенсії ОСОБА_2 з 31.01.2021 є фіксованим та незмінним, є необґрунтованим у зв`язку з тим, що відповідач протиправно обмежив базову величину для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, а не  розмір отримуваної пенсії у зв`язку з втратою годувальника, призначеної на підставі Закону України    «Про державну службу».
49. За таких обставин, у вказаній справі задоволенню підлягають позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача при обрахунку ОСОБА_2 пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.06.2023 у справі № 340/3214/23 не обмежувати максимальним розміром базову величину для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника - пенсію за віком померлого годувальника.
50. У вказаній справі спору щодо обмеження розміром cаме суми виплачуваної пенсії ОСОБА_2 та розміру такого обмеження на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало та відповідачем таке обмеження не застосовувалось.
51. З огляду на це, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині будуть порушені після виконання рішення суду у цій справі.
52. Відповідно до частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
53. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.
54. Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
55. У вказаній справі позивач просив визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області, оформлені листами                                  № 3805-3361/П-02/8-1100-24 від 02.04.2024 та № 6179-6004/П-02/8-1100/24 від 24.06.2024.
56. Однак, з огляду на те, що зазначені позивачем листи не є рішеннями органів Пенсійного фонду про відмову у перерахунку пенсії у розумінні вимог чинного законодавства, зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає, а її слід задовольнити шляхом виходу за межі позовних вимог у спосіб визнання протиправними дій відповідача в частині обрахунку пенсії ОСОБА_2 на підставі судового рішення, виходячи з обмеженого розміру пенсії за віком померлого годувальника, яка є базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, а не з обмеженого розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, призначеної ОСОБА_2 на підставі Закону України    «Про державну службу», яка підлягає виплаті йому.
57. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 50000,00    грн задоволенню не підлягають з огляду на таке.
58. Стаття 56 Конституції України    передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
59. Приписами    статті 23 Цивільного кодексу України    (далі -    ЦК України) передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
60. Відповідно до частини першої    статті 201 ЦК України    особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
61. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене    Конституцією    та законами України.
62. Згідно зі    статтею 1167 ЦК України    моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
63. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17.
Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).
Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).
Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
64. У розвиток цих положень у постанові від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51).
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53).
65. Наявність зазначених вище обставин з урахуванням розподілу тягаря доказування підлягає доказуванню особою, яка заявляє вимогу про відшкодування моральної шкоди.
66. Поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку.
67. У позовній заяві позивачем не зазначено про характер та обсяг страждань, яких позивач зазнав внаслідок невірного обрахунку пенсії, характеру немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у його життєвих і професійних стосунках, моральних переживаннях, стану здоров`я.
Також ним не наведено причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та необхідністю відшкодування моральної шкоди. Такі обставини не можуть слугувати беззаперечним доказом понесення моральних страждань. Крім цього звернув увагу позивачем не обґрунтовано розміру заявленої до стягнення моральної шкоди.
68. Отже, у цій справі позивач не обґрунтував належними та допустимими доказами як самого факту заподіяння ОСОБА_2 моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача, так і розміру заподіяної шкоди.
69. Суд касаційної інстанції зауважує, що саме лише визнання протиправними дій відповідача і зобов`язання його вчинити певні дії не є безумовним підтвердженням наявності обставин, які в силу    статті 23 ЦК України    є підставою для відшкодування моральної шкоди, та не звільняє позивача від обов`язку доказування обставин і фактів, якими обґрунтовується позов у цій частині вимог.
70. Щодо позовної вимоги про звернення рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць, Суд зазначає, що згідно з пунктом 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.
71. У цій справі судом не вирішувалися вимоги про присудження виплати сум пенсії та не визначався розмір такого присудження, тому підстави для допущення рішення суду до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць відсутні. Рішення суду в частині зобов`язання відповідача виплачувати ОСОБА_2 пенсію у правильно обрахованому розмірі не може бути допущене до негайного виконання, оскільки є похідним від виконання ним рішення суду про здійснення правильного обрахунку пенсії та подальшого визначення різниці між сумою перерахованої та раніше виплаченої пенсії.
72. Відповідно до частин першої, третьої    статті 351 КАС України    підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення    закону    або застосування    закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування    закону, який підлягав застосуванню.
73. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями    341,    345,    351,    355,    356,    359 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах підопічного ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.09.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05.03.2025 скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 в інтересах підопічного ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області в частині застосування при обрахунку пенсії ОСОБА_2 на підставі рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.06.2023 у справі № 340/3214/23 обмеження базової величини для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника - пенсії за віком померлого годувальника, передбаченого пунктом 13-2 розділу    XV    Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснювати обрахунок ОСОБА_2 пенсії у зв`язку з втратою годувальника, призначеної на підставі рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.06.2023 у справі № 340/3214/23, без обмеження базової величини для визначення розміру вказаної - пенсії за віком померлого годувальника 10 прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та її не може бути оскаржено.

Суддя-доповідач                                                                                           А.Ю. Бучик

Судді:                                                                                                        Н.В. Коваленко

                                                                                                                   А.І. Рибачук