ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
03 лютого 2026 року 
м. Харків
справа № 639/594/25
провадження № 22-ц/818/3384/25
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Тичкової О.Ю.,
суддів: Маміної О.В., Мальованого Ю.М.
за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.
учасники справи:
позивач -Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» 
відповідач - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 березня 2025 року, у складі судді Марченка В.В.-
Встановив:
В січні 2025 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приват Банк" ( надалі Банк) звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 23.07.2015 року станом на 11.12.2024 року у розмірі 164 824, 77 грн та судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн.
Рішення обґрунтоване тим, що 23.07.2015 року між сторонами у справі укладено договір кредиту на підставі якого ОСОБА_2 отримав у кредит грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, які зобов`язався повернути зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості строком повернення, що відповідає строку дії картки. Проте зазначеного обов`язку відповідач належним чином не виконує, в результаті чого станом на 11.12.2024 року має заборгованість в розмірі 164 824, 77 грн, що складається з: 152 398, 56 грн – заборгованості за кредитом; 12 426, 21 грн – заборгованості за відсотками за користування кредитом.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 19 березня 2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.07.2015 року станом на 11.12.2024 року у розмірі 164 824 грн 77 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп.
Рішення обґрунтоване тим, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження укладення між сторонами у справі договору кредиту на зазначених у позові умовах та неналежне виконання відповідачем встановленого договором обов`язку з повернення кредиту зі сплатою відсотків. 
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволені позовних вимог позивача, та стягнути з позивача на користь апелянта судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд ухвалив рішення без повного з`ясування обставин по справі та без об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі. Висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального права. Апелянт не заперечує підписання між ним та АТ КБ «ПриватБанк» договору про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, проте у підписаній ним заяві- анкеті відсутні відомості про те, з якими саме затвердженими Умовами та правилами , тарифами був ознайомлений та дав згоду на , а також відсутні відомості про зобов`язання банку надати грошові кошти (кредит), не зазначено розмір кредиту та умови кредитування, зобов`язання позичальника повернути кредит та сплатити проценти, розмір кредитного ліміту , умови отримання кредиту, номер виданої картки. Банк не надав суду Умови та правила надання банківських послуг на момент підписання анкети заяви від 23.07.2015 року за підписом позичальника. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем AT «ПриватБанк» дотримав вимог закону про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Надані суду копії заяв відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 17 вересня 2021 року та 21 вересня 2022 року не мають даних про те, що вони підписані в межах укладеного між сторонами договору кредиту згідно анкети-заяви № б/н від 23 липня 2015 року. Вказані Заяви не містить посилання на конкретний договір, на номер картки або рахунку, який обслуговується та мають ознаки самостійних договорів. Зокрема, вказані заяви містять умови кредитування, запропоновані банком для картки «Універсальна», картки «Універсальна Gold», Преміальної картки Platinum, Преміальної картки World Black Edition, Преміальної картки VISA Signature, Преміальної картки World Elite та Преміальної картки Infinite. Доказів про те, яку саме карту було видано відповідачу, матеріали справи не містять, як і не містять доказів розміру встановленого кредитного ліміту. Доказів того, що відповідач надав письмову згоду, у якій міститься зразок його власноручного підпису, шляхом використання його електронного підпису для підписання заяв про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 17 вересня 2021 року та 21 вересня 2022 року та додаткової угоди № SAMDNWFC00052846448_01 до Кредитного договору від 21/09/2022 до матеріалів додано не було. Зазначене позбавляє суд можливості його ідентифікувати саме як підпис відповідача. Ці обставини свідчать про те, що ці документи не є належними доказами у справі. Наданий позивачем паспорт споживчого кредиту від 23 січня 2020 року містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, підписаний після укладення кредитного договору з позичальником і передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Крім того, неможливо встановити який саме тариф передбачений для картки та, відповідно, на яких умовах укладався кредитний договір, оскільки в наданому витягу наведено 7 різновидів тарифів. За таких обставин жодних належних та допустимих доказів, які свідчили б про ознайомлення відповідача у письмовій формі з умовами кредитування позивачем в суді першої інстанції не надано.
17 червня 2025 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від АТ КБ «ПриватБанк», в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. Відзив мотивований тим, що Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку. (п.п. 1.1.1.58, 1.1.1.59 Умов) Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що Відповідачу було надано для ознайомлення Умові та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку – Договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг Відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 (п.п.1.1.1.90 , 2.1.1.11 Умов) — ключем до карткового рахунку є пластикова Картка (п. 1.1.1.62 Умов) яку отримав Відповідач та мобільний телефон який вказав Відповідач (п. 1.1.1.15 та п.1.1.1.16. Умов) в Заяві.Картковий рахунок — рахунок фізичної особи, до якого випущена Карта (п.п.1.1.1.90 Умов) та по якому відображаються фінансові операції за допомогою ключів. За Допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, Відповідачу надано можливість здійснювати Дистанційне обслуговування (п.1.1.1.25 Умов — комплекс інформаційних послуг по рахункам клієнта і здійснення операцій по рахунку на підставі дистанційних розпоряджень клієнта). Таким чином Банк забезпечив Позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП — пароль. Тарифи - розмір винагороди за послуги Банку; є невід`ємною частиною Договору. Перелік може зміняться і доповняться, про що Власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил. Необхідно відзначити, що виконання Позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 10 років, Позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 23.07.2015 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду про укладення договору та виявив бажання оформити на своє ім`я Кредитку “MasterCard World Black Edition” та особистим підписом засвідчив, що “ Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...Я зобов`язуюся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку” Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 (змінювати на підставі вищевказаної анкети-заяви Відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 200000.00 грн., що підтверджується Випискою по рахунку (додана до позову). Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту Відповідач отримав кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії - 10/20, тип - MasterCard World Black Edition. Після спливу строку дії першої картки Відповідачем для можливості користування рахунком додатково отримані наступі картки 1) кредитна картка номер - НОМЕР_2 , строк дії - 10/21, тип – MasterCard World; 2) кредитна картка номер - НОМЕР_3 , строк дії - 01/23, тип – MasterCardWorld Black Edition. 3) кредитна картка номер - НОМЕР_4 , строк дії - 01/25, тип – MasterCard World Black Edition. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 36% річних. Позивач звертає увагу суду, що далі у процесі користування рахунком 17.09.2021 р. Відповідачем підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (копія додана до позовної заяви), на підставі якої погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 “Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України”. При цьому, на момент підписання зазначеної вище Заяви заборгованість Відповідача становила 192100 грн, що вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості. Тобто, Відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування зокрема щодо сплати відсотків. Починаючи з 17.09.2021 відсотки нараховувалися відповідно до підписаної Відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно п. 1.3. у розмірі 36%. При цьому за погодженою ставкою Банком нараховано відсотків у розмірі 12426,21 грн. 21.09.2022 року Відповідач підписав у системі самообслуговування Приват24 за допомогою OTP пароля Додаткову угоду № SAMDNWFC00052846448_01 до Кредитного договору від 21.09.2022 (надалі - Додаткова угода, копія додана до позовної заяви).
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.
Судом встановлено, що 23.07.2015 року ОСОБА_1 підписав власноруч анкету заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг за змістом якої відповідач погодився, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Також відповідач зобов`язався зі змінами знайомитися самостійно на офіційному сайті, про що свідчить копія анкети-заяви (а.с.Т1, 75).
До матеріалів справи додано дві заяви на приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг. В заяві на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг підписаною ОСОБА_1 від 17.09.2021 року зазначено варіанти надання типу кредиту, строком кредиту на 12 місяців, та процентною ставкою 36%, на споживчі цілі. В перелічених умовах надання банківських послуг відсутня будь-яка інформація про надання коштів на рахунок, відображення надання якої саме кредитної картки було видано відповідачу. (Т.1.а.с.76-87). В наступній заяві від 21.09.2022 року, як зазначає банк ОСОБА_1 , підписав анкету заяву за допомогою ОТП. В матеріалах справи відсутня довідка про надання відповідачем електронного цифрового підпису, або за допомогою номеру телефону відбулось підписання договору. В договорі зазначено наступе тип кредиту відновлювальна кредитна лінія, точну суму кредиту вказану в заяві на приєднанні до умов та правил надання банківських послуг не вказано, строк кредитування 12 місяців, процентною ставкою 36% . В Достовірно не можливо встановити, чи було роз`яснено відповідачеві та чи був він ознайомлений з умовами саме цього договору. (т.1, а.с.88-113).
До матеріалів справи додана додаткова угода № SAMDNWFC00052846448_01 до кредитного договору від 21.09.2022 року. Підписано ОСОБА_1 за допомогою ОТП від 21.09.2022 року. В додатковій угоді вказаний тип кредиту невідновлювальна кредитна лінія, строк кредитування на 12 місяців, з пролонгацією, але небільше 5 років з дати укладення цієї додаткової угоди, процентною ставкою в 12 % річних, реальною процентною ставкою 12,68 %, загальними витратами за кредитом, сума використаного кредитного ліміту становить 20 000 грн, та погашення кредиту відбувається мінімальними щомісячними платежами - 5673,75 грн, орієнтовною загальною вартістю кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 25673,75 грн. (Т.1.а.с.114-115 зворот). 
Згідно даних виписки по рахунку ОСОБА_1 систематично користувався кредитними коштами від 01.11.2017 року по 17.12.2024 рік, витратив 9 753 603,36 грн та вніс на рахунок грошові кошти в сумі 9 588 778,59 грн ( т.1, а.с.31-74). 
В виписці відсутні будь- які докази користування коштами від дати підписання анкети заяви від 23.07.2015 року, що унеможливлює з`ясування руху коштів по рахунку. Також в виписці по рахунку вказано лише користування коштами тобто використання та зачислення на рахунок коштів, відображення кредитного ліміту, та зміни кредитного ліміту відсуне в виписці доданій до матеріалів справи. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини другої статті 76 ЦПК України, частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків.
Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договорами від 23.07.2015 року та виписки за кредитним договором за період 23.07.2015 по 17.12.2024 посилався на заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» від 23.07.2015 , та заяви на приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 17.09.2021року, та 21.09.2022року та додаткової угоди підписаною вище зазначеною датою. 
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.
Надана позивачем заява приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Банку від 23.07.2015 хоча і підписана відповідачем особисто не містить умов про строк кредитування, кредитний ліміт, порядок та розміри сплати процентів за користування кредитними коштами на умовах, що зазначені у позові. 
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, у разі ненадання Банком доказів особистого підписання відповідачем Умов та правил банківських послуг в редакції що діяла на момент укладення договору кредиту відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із відповідачем Банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц.
Разом із тим, колегія суддів зазначає, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «UnionAlimentariaSanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами,зокрема що стосується договір кредиту: письмовими, речовими і електронними доказами.
У статті 100 ЦПК України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України"Про електронні документи та електронний документообіг"та&quot;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2017, № 1, ст.2) договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначенимиЗаконом України"Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбаченихЗаконом України"Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.
Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.
Однак, позивач не надав до справи належних і допустимих у розумінні ст.ст. 76, 100 ЦПК України письмових чи електронних доказів підписання відповідачем заяви на приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 17.09.2021року, та 21.09.2022 року та додаткової угоди від 21.09.2022 року. 
Зазначення у цих документах про підписання відповідачем за допомогою ОТП пароля не може вважатися доказом укладення між сторонами справи договору кредиту у визначеному вказаними нормами матеріального права порядку.
В супереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України доказів на підтвердження того, що відповідачу була видана кредитна картка матеріали справи не містять. 
Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту та його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Зазначене відповідає правовим висновкам Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 травня 2022 року в справі №393/126/20. Аналогічне стосується таблиці обчислення вартості кредиту, що передує укладенню договору та не свідчить про укладення договору саме на таких істотних умовах.
Відповідно, у АТ КБ «ПриватБанк» було відсутнє право на нарахування процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по процентам.
Із виписки по картці за період з 01.11.2017 року по 17.12.2024 року, в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку з відображенням всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, вбачається, що за вказаний період відповідачем було витрачено суму у розмірі 9 753 603,36 грн, а повернуто – 9 588 778,59 грн, із них 196 644,87 грн - безпідставно зараховані банком на погашення відсотків. 
Тому станом на час пред`явлення позову борг відповідача перед позивачем відсутній.
Таким чином доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду про доведеність позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки суд неповно встановив обставини у справі та зробив помилкові висновки що не відповідають дійсним обставинам у справі та вимогам закону, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду – скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. 
Відповідно до п. п. в п. 4 ч. 1ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга задоволена в повному обсязі з позивача на користь відповідача підлягає стягнення судовий збір в сумі 3663,60 грн.
Керуючись ст.141,367,369,376,381,382,383,384 ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити .
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 березня 2025 року – скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений в суді апеляційної інстанції в сумі 3663,60( три тисячі шістсот шістдесят три) грн 60 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий         О.Ю.Тичкова

Судді          О.В. Маміна

Ю.М.Мальований