РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

08 січня 2026 року 	м. Рівне	№460/9550/25	
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради 	
 	про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради (далі - відповідач), в якому просить суд:
1. Визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України та видачі посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України», що зазначені в протоколі комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу згідно Законів України та розгляду спірних питань №1013 від 15.04.2025 року Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради.
2. Зобов`язати Департамент соціальної політики Рівненської міської ради встановити ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України та видати посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України».
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що звернулася до Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради із заявою про встановлення правового статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі відповідного посвідчення, у зв`язку з загибеллю її вітчима. Однак, відповідач відмовив у задоволенні її заяви, вказавши що подані документи не відповідають нормам п. 5 ст. 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». З такою відмовою позивач не погоджується та вважає її протиправною, зазначивши, що проживала разом з вітчимом, перебувала на його утриманні та є отримувачем пенсії в разі втрати годувальника, яка призначена згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого вітчима ОСОБА_2 . Просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою суду від 06.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог та стверджує, що до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначених у цій статті, належать: батьки; один із подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія. Відповідно до статті 121 Сімейного кодексу України походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 07 червня 2004 року батьками ОСОБА_1 зазначено: батько - ОСОБА_3 ; мати - ОСОБА_4 . Отже, ОСОБА_5 є дитиною по відношенню до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Документи, які б підтвердили факт позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав та удочеріння ОСОБА_1 загиблим ОСОБА_2 відсутні. Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 не є дитиною по відношенню до загиблого ОСОБА_2 (даний факт не заперечується позивачем), а тому на неї не поширюються положення статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і підстави для видачі відповідного посвідчення відсутні. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.
Відповідно до вимог ч.4ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Судом встановлено, що відповідно до рішення Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради від 16.09.2024 року №Т-4483/1 Комісією з розгляду питань щодо підтвердження факту перебування непрацездатних членів сім`ї на утриманні померлого годувальника підтверджено факт перебування ОСОБА_1 , на утриманні померлого годувальника ОСОБА_2 . 
Згідно довідки від 21.10.2024 року №274-1/02-03 виданої відділом обслуговування військовослужбовців та Управлінням обслуговування громадян деяких інших категорій громадян Головного управляння Пенсійного фонду України в Рівненській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та є отримувачем пенсії в разі втрати годувальника, призначена згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого вітчима ОСОБА_2 . 
Позивач звернулася до Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради з заявою про встановлення правового статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі відповідного посвідчення. 
Листом від 17.04.2025 року №08-01-1751/25, відповідач повідомив позивача, що на засіданні комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу згідно законів України та розгляду спірних питань прийнято рішення щодо відмови ОСОБА_1 у визначенні правового статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі мені посвідчення «Члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни», оскільки подані документи не відповідають нормам п. 5 ст. 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
Вважаючи відмову протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон №3551-XII).
Статтею 1 Закону №3551-XII визначено, що він спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.
Відповідно до статті 4 Закону №3551-ХІІ ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Згідно зі статтею 5 Закону №3551-ХІІ учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
У силу пункту 19 частини першої статті 6 Закону №3551-ХІІ учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону №3551-ХІІ до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать сім`ї осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 10-1 Закону № 3551-XII (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), до сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать: сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних, добровольців Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також сім`ї працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, до здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Частиною 4 ст. 10-1 Закону № 3551-XII передбачено, що до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначених у цій статті, належать: батьки; один із подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.
Відповідно до частини другої статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Кабінет Міністрів України постановою від 23.09.2015 №740 затвердив Порядок надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України (далі Порядок №740).
Пунктом 3 Порядку №740 передбачено, що статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України надається заявникам з числа членів сімей осіб, зазначених у пунктах 2-6 частини 1 статті 10-1 Закону.
Приписами пунктом 7 Порядку №740 передбачено, що до заяви про надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України заявник серед іншого подає відомості про призначення пенсії в разі втрати годувальника (у разі подання заяви утриманцем, зазначеним в абзаці сьомому частини четвертої статті 10-1Закону).
Правила та порядок видачі таким особам посвідчень визначено Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі Положення №302).
Пунктом 7 Положення №302 передбачено, зокрема, що членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначеним у статті 10 Закону, та членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначеним у статті 10-1 Закону, за їх бажанням видається посвідчення члена сім`ї загиблого, посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України відповідно.
Відповідач у поданому відзиві стверджує, що причиною відмови у видачі посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України є те, що ОСОБА_1 не є дитиною по відношенню до загиблого ОСОБА_2 , а тому а неї не поширюється положення статті 10-1 Закону №3551-XII.
Як підтверджено матеріалами справи, позивач дійсно не є донькою ОСОБА_2 .
Однак, відповідно до Рішення Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради від 16.09.2024 року №Т-4483/1 Комісією з розгляду питань щодо підтвердження факту перебування непрацездатних членів сім`ї на утриманні померлого годувальника підтверджено факт перебування, ОСОБА_1 , на утриманні померлого годувальника ОСОБА_2 . 
Крім того, згідно з довідкою від 21.10.2024 року №274-1/02-03 виданої відділу обслуговування військовослужбовців та Управлінням обслуговування громадян деяких інших категорій громадян Головного управляння Пенсійного фонду України в Рівненській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та є отримувачем пенсії в разі втрати годувальника, призначена згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого вітчима ОСОБА_2 .
За визначенням частини четвертої статті 10-1 Закону №3551-XII позивач належить до категорії - утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.
Таким чином, зважаючи на встановлену законодавством правову регламентацію спірних правовідносин та з урахуванням фактичних обставин справи, суд приходить висновку, що позивач, відповідно до вимог ст.10-1 Закону №3551-XII, має право на встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України.
Відтак, відмовляючи позивачу у встановленні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника та Захисниці і видачі відповідного посвідчення, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, визначені законодавством, а тому такі дії не можуть вважатись правомірними.
Вирішуючи питання про найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд враховує, що нею дотримано всіх умов, визначених законом для встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника та Захисниці, відтак, в силу вимог ст.ст.5, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою ефективного захисту її порушених прав, слід зобов`язати відповідача видати посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України».
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України відповідно до статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Зобов`язати Департамент соціальної політики Рівненської міської ради встановити ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України відповідно до статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати відповідне посвідчення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 08 січня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ) 
Відповідач - Департамент соціальної політики Рівненської міської ради (вул. Соборна, 12,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 03195441) 

Суддя       С.М. Дуляницька