Справа №454/1630/25 

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
"03" лютого 2026 р. місто Сокаль
Сокальський районний суд Львівської області в складі: 
головуючого - судді ОСОБА_1 
при секретарі ОСОБА_2 
з участю прокурора ОСОБА_3 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сокалі кримінальну справу про обвинувачення 
ОСОБА_4 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 , м.Новозаводськ Донецької області, проживаючого АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , громадянина України, військовослужбовця, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, 
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався нормативно-правовими актами та триває до теперішнього часу.
Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом – Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника). 
Діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, у невстановлений під час досудового розслідування час, але не пізніше 07.45 год. 07.03.2025р. самовільно залишив, тривалістю понад три доби, місце служби- місце проживання навчальної групи в кінологічному навчальному центрі Державної прикордонної служби україни: АДРЕСА_3 та перебував поза межами місця служби, проводив час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконував до моменту його затримання 25.03.2025р. працівниками поліції за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, а отже останній у такий спосіб незаконно тимчасово припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності. 
Таким чином він вчинив кримінальне правопорушення на підставі ч. 5 ст. 407 КК України, самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, пояснив, що дійсно зранку 07.03.2025р. самовільно залишив військову службу понад 3 доби у прикордонній службі у м.Великі Мости Сокальського району перебував поза межами місця служби.
У вчиненому щиро розкаюється просить суд суворо його не карати. 
Враховуючи те, що обвинувавчений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.
Учасникам розгляду справи роз”яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст349 КПК України.
Оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 винний у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.407 ч.5 КК України, оскільки він здійснив кримінальне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
Обставиною, що пом"якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
За таких обставин, суд, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який неодноразово раніше судимий, на шлях виправлення не став та знову здійснив кримінальне правопорушення, обставини вчинення даного правопорушення, вважає необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових правопорушень, застосовування до нього міри покарання у виді позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 376 КПК України, суд, 
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 
визнати винним по ст.407 ч.5 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до остаточного покарання за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Сихівського районного суду м.Львова від 23.01.2026р.- (яким його засуджено до 5 років 6 місяців позбавлення волі), визначивши остаточне покарання за сукупністю вироків 5(п`ять) років 8 (вісім) місяців позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Сокальський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Головуючий:	ОСОБА_1