ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 листопада 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/5226/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Головко О.В.,     
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року (суддя Луговська Г.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Мар`янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в особі державного реєстратора Гергеля Сергія Володимировича, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Мар`янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в особі державного реєстратора Гергеля Сергія Володимировича, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , в якому просить:
визнати протиправними дії державного реєстратора Мар?янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Гергеля Сергія Володимировича щодо державної реєстрації за ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 ) права на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;
визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Мар?янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Гергеля Сергія Володимировича про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначено посилання на ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, яка діяла на момент реєстрації речового права ОСОБА_2 , а саме: до суб`єктів державної реєстрації прав відносяться, у тому числі, виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, тобто, за твердженням позивача, відповідач є суб`єктом державної реєстрації прав на нерухоме майно. Також, з посиланням на ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позивач вказує, що державним реєстратором є громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав. При цьому, позивач стверджує, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію юридичної особи – Мар`янівської сільської ради припинено 10.12.2020. Отже, позивач вважає, що на момент здійснення реєстраційних дій та прийняття рішення про державну реєстрацію нерухомого майна від 31.12.2020 щодо майна ОСОБА_2 (третя особа) державний реєстратор Гергель С.В. не перебував та не міг перебувати у трудових відносинах зі суб`єктом державної реєстрації прав – Мар`янівською сільською радою, а тому не мав необхідних повноважень на реєстрацію майна. Також, з посиланням на ст.ст.9, 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивач стверджує, що державна реєстрація на підставі судових рішень здійснюється тільки державними реєстраторами, які перебувають у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, та за місцезнаходженням відповідного майна. Позивач вважає, що оскільки об`єкт нерхомого майна, право на частку якого зареєстровано державним реєстратором Гергелем С.В., знаходиться у Шевченківському районі м.Дніпра, а відповідач не перебував у трудових відносинах ані з виконкомом Дніпровської міської ради, ані з Шевченківською районною державною адміністрацією м.Дніпра, тому не мав законних підстав для здійснення реєстраційних дій та винесення рішення про державну реєстрацію прав №56044458 від 31.12.2020 на підставі судового рішення, а тому така реєстрація підлягає скасуванню.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення через порушення  норм  матеріального та процесуального права, та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Скаржником зазначено, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію юридичної особи – Мар`янівської сільської ради припинено 10.12.2020. Отже, позивач вважає, що на момент здійснення реєстраційних дій та прийняття рішення про державну реєстрацію нерухомого майна від 31.12.2020 щодо майна ОСОБА_2 (третя особа) державний реєстратор Гергель С.В. не перебував та не міг перебувати у трудових відносинах зі суб`єктом державної реєстрації прав – Мар`янівською сільською радою, а тому не мав необхідних повноважень на реєстрацію майна.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.02.2024 встановлено, що державна реєстрація 1/2 частки майна третьої особи ОСОБА_2 здійснена державним реєстратором Гергелем С.В. на підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17.08.2020 та постанови Дніпрвського апеляційного суду від 09.12.2020 по справі №932/6933/20, а Законом №1952-ІV передбачено особливий порядок державної реєстрації речового права на нерухоме майно на підставі судових рішень.
Позивач стверджує, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію юридичної особи – Мар`янівської сільської ради припинено 10.12.2020.
Отже, позивач вважає, що на момент здійснення реєстраційних дій та прийняття рішення про державну реєстрацію нерухомого майна від 31.12.2020 щодо майна ОСОБА_2 (третя особа) державний реєстратор ОСОБА_3 не перебував та не міг перебувати у трудових відносинах зі суб`єктом державної реєстрації прав – Мар`янівською сільською радою, а тому не мав необхідних повноважень на реєстрацію майна.
Такі протиправні дії службової особи відповідача – державного реєстратора ОСОБА_3 порушують приписи ст.ст. 6, 10 Закону №1952-ІV, а тому рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно №56044458 від 31.12.2020, яке прийняте з порушеннями Закону №1952-ІV, підлягає скасуванню (ст.26 Закону №1952-ІV).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.          
На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV (далі – Закон №1952-IV).
Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
Заявник - власник, інший правонабувач, сторона правочину, на підставі якого набувається, змінюється або припиняється речове право (у тому числі замовник будівництва, девелопер будівництва, управитель фонду фінансування будівництва), або уповноважені ними особи - у разі подання документів для державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав;
Згідно п. 2, 4 ч. 1 ст. 3 Закону №1952-IV загальними засадами державної реєстрації прав є обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.
Частиною другою статті 3 Закону №1952-IV передбачено, що речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 4 Закону №1952-IV право власності підлягає державній реєстрації.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону №1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.
За ч. 1, 2 ст. 10 Закону №1952-IV державним реєстратором є:
1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав;
2) нотаріус;
3) державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.
Державний реєстратор не має права приймати рішення про державну реєстрацію прав у разі, якщо речове право на нерухоме майно, обтяження такого права набувається, змінюється або припиняється за суб`єктом державної реєстрації прав, з яким державний реєстратор перебуває у трудових відносинах або засновником (учасником) якого він є. У такому разі державна реєстрація проводиться іншим державним реєстратором.
Дія абзацу першого цієї частини щодо перебування у трудових відносинах не поширюється на державних реєстраторів, які перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями щодо державної реєстрації прав на державне та/або комунальне майно, їх обтяжень.
Державний реєстратор не має права приймати рішення про державну реєстрацію прав на своє ім`я, на ім`я свого чоловіка (дружини), його (її) та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), суб`єкта господарювання, засновником (учасником) якого він є. У такому разі державна реєстрація прав проводиться іншим державним реєстратором
Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону №1952-IV встановлено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Згідно з пунктами 9, 14 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Частинами першою та третьою статті 31-1 Закону № 1952-IV встановлено, реєстраційні дії на підставі судових рішень проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.
Державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного судового рішення формує та реєструє необхідну заяву або реєструє судове рішення про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав, чи судове рішення про скасування відповідного судового рішення.
Проведення реєстраційних дій на підставі судових рішень здійснюється у порядку та строки, передбачені цим Законом, без справляння адміністративного збору.
Згідно з матеріалами справи, у грудні 2020 третя особа ОСОБА_2 звернулася до Мар`янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області з питанням реєстрації права власності на частку квартири АДРЕСА_2 і 31.12.2020.
З довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.02.2024 встановлено, що державна реєстрація 1/2 частки майна третьої особи ОСОБА_2 здійснена державним реєстратором Гергелем С.В. на підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17.08.2020 та постанови Дніпрвського апеляційного суду від 09.12.2020 по справі №932/6933/20, а Законом №1952-ІV передбачено особливий порядок державної реєстрації речового права на нерухоме майно на підставі судових рішень.
Позивач стверджує, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію юридичної особи – Мар`янівської сільської ради припинено 10.12.2020.
Отже, позивач вважає, що на момент здійснення реєстраційних дій та прийняття рішення про державну реєстрацію нерухомого майна від 31.12.2020 щодо майна ОСОБА_2 (третя особа) державний реєстратор ОСОБА_3 не перебував та не міг перебувати у трудових відносинах зі суб`єктом державної реєстрації прав – Мар`янівською сільською радою, а тому не мав необхідних повноважень на реєстрацію майна.
Колегія суддів констатує, що єдиною підставою позову позивача є те, що з 10.12.2020  Мар`янівська сільська рада була припинена, а тому державний реєстратор не перебував з нею у трудових відносинах, а тому не мав необхідних повноважень на реєстрацію майна.
Проте, колегія суддів зазначає, що Мар`янівська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області  і на час розгляду адміністративної справи перебуває в стані припинення», однак доказів відсутності трудових відносин відповідача позивачем не надано, а стан припинення Мар`янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області не означає припинення юридичної особи.
Крім того, в апеляційній сказі скаржником зазначено, що відповідно до приписів абз.6 п.1 ч.1 ст.9 Закону №1952-ІV, «зберігання реєстраційних справ у паперовій формі здійснюється виключно виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями за місцезнаходженням відповідного майна». Об`єкт нерухомого майна, право на частку якого зареєстровано державним реєстратором Гергелем С.В., знаходиться у АДРЕСА_1 ), державний реєстратор Гергель С.В. не перебував у трудових відносинах ані виконкомом Дніпровської міської ради, ані із Шевченківською районною державною адміністрацією м.Дніпра, а тому у державного реєстратора Гергеля С.В. не було ніяких законних підстав для здійснення реєстраційних дій та винесення рішення про держвну реєстрацію прав на підставі судового рішення щодо цього об`єкту.
Отже, в апеляційній скарзі позивач посилається на положення законодавства щодо значення місцезнаходження майна, щодо якого вчиняються реєстраційні дії. Проте, сам позивач цитує норму права, в якій вказано, що йдеться про «зберігання реєстраційних справ у паперовій формі», а не вчинення реєстраційної дії. 
В свою чергу у ч. 5 ст. 3 Закону №1952-IV вказано, що державна реєстрація права власності та інших речових прав у визначених випадках може проводитися в межах декількох адміністративно-територіальних одиниць; Державна реєстрація обтяжень речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна; Державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором.
Отже, з урахуванням викладеного, відповідач при проведенні реєстраційних дій   діяв в межах чинного законодавства згідно із вимогами Закону № 1952-IV.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      О.В. Головко