Справа № 127/26352/25
Провадження № 2/127/5675/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 січня 2025 року	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Шаміної Ю.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 13 травня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачкою укладено договір №1605254 про надання споживчого кредиту в електронній формі. Договір укладається за допомогою ІКС товариства, доступ до якої забезпечується через вебсайт або мобільний застосунок «SlonCredit». Даний договір був підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «К520». Позивач вказує, що кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.
Позивач зазначає, що відповідно до умов кредитного договору сума кредиту становить 5000,00 грн, строк кредиту - 360 днів, з 13 травня 2024 року по 05 травня 2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки НОМЕР_1 , зазначену відповідачем особисто під час укладення договору. Зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача здійснювалось через систему Pay Tech, на підставі укладеного договору про організацію переказу грошових коштів №06062022-1, укладеного між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Пейтек». Проценти, що нараховуються за цим договором, є платою за користування кредитом. Нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році, тобто метод «факт/факт». Стандартна процентна ставка становить 1,5% в день, знижена процентна ставка - 1,125% в день, які застосовуються на умовах передбачених самим договором. 12 червня 2024 року відповідачка не здійснила оплату процентів згідно графіку платежу та не повернула тіло кредиту у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
24 грудня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», як фактором, укладено договір факторингу №2412024, згідно умов якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором на загальну суму 24225 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 5000,00 грн, заборгованість по процентам -16725 грн, штрафні санкції - 2500 грн. Позивач зазначає, що штрафні санкції в розмірі 2500,00 грн не підлягають стягненню з відповідача через обмеження, передбачені Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України щодо їх нарахування в умовах воєнного стану в Україні. Позивачем також було здійснено нарахування процентів за користування кредитом за 135 календарний день за процентною ставкою 1,5%, що становить 10125,00 грн. За викладених обставин позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість у загальному розмірі 31850,00 грн, з яких: заборгованість з тіла кредиту - 5000,00 грн, заборгованість за процентами нарахованих первісним кредитором - 16725,00 грн, заборгованість за процентами нарахованими позивачем за період з 25 грудня 2024 року по 08 травня 2025 року в сумі 10125,00 грн, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Крім того, позивач просить в порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України зобов`язати орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення нарахувати інфляційні втрати та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за наведеною ним формулою, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення суду в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути з відповідача на користь позивача отриману суму інфляційних витрат і 3% річних. Також, роз`яснити органу, який здійснюватиме примусове виконання рішення суду порядок їх нарахування у разі часткової сплати основного боргу.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов та витребувано в АТ «Акцент-Банк» докази в підтвердження отримання платіжної картки та кредитних коштів.
Відповідачка повідомлялася про розгляд справи шляхом надіслання на адресу її зареєстрованого місця проживання копії ухвали суду від 15 вересня 2025 року, яка отримана нею 05 жовтня 2025 року, що підтверджується поштовим відправленням (0610283713272).
Відповідач ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав, своїм правом на продовження строків на подання відзиву не скористалася.
Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного.
Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст.ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.
Судом установлено, що 13 травня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №1605254, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 грн на споживчі (особисті) потреби, строком на 360 днів з кінцевим терміном повернення 08 травня 2025 року включно. Детальні терміни повернення кредиту визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього договору (п.п. 1.3, 1.4, 1.6 кредитного договору).
Відповідно до Тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: Стандартна процентна ставка у розмірі 1,50% в день застосовується у межах строку кредиту. Знижена процентна ставка у розмірі 1,125% в день застосовується відповідно до наступних умов: якщо споживач до 12.06.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки (п. 1.5 кредитного договору).
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 9 089,90% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 6 809,86% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 32 000,00 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 31 437,50 грн (п. 1.9-1.10 кредитного договору).
Відповідно до п.2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Відповідно до п. 2.2 кредитного договору, сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту: 13.05.2024 року або 14.05.2024 року. У випадку, якщо товариство здійснює перерахунок коштів не у день укладання договору, а у наступний календарний день, графік платежів підлягає коригуванню шляхом зміщення дати повернення кредиту, враховуючи строк кредиту (кількість днів), зазначений в п.1.4 договору, відлік якого в даному випадку починається з моменту надання коштів. Новий графік платежів розміщується товариством в особистому кабінеті та/або направляється на електронну адресу споживача.
Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1. договору (п. 2.4 кредитного договору).
Згідно п. 5.1 -5.2 кредитного договору, сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, крім випадку визначеного в пп.5.3. Договору.
Відповідно до п. 9.11 кредитного договору, всі додатки до цього договору підписані сторонами є невід`ємною частиною договору.
Згідно з п. 6.4 кредитного договору, у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф у розмірі 250 гривень на четвертий день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 50 гривень починаючи з п`ятого дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. Штрафи за договором нараховуються для цілей бухгалтерського/податкового обліку у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів), нарахованої за порушення споживачем зобов`язань за цим договором, обмежується сумою визначеною, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».
Додаток №1 містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит за умов виконання відповідачем своїх зобов`язань на умовах та в строк передбачений договором (графіком платежів).
Позичальник також підписала паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію про основні умови кредитування з урахувань побажань споживача, інформацію щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інше.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №243/6552/20, який є обов`язковим для врахування судом відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
13 травня 2024 року о 10:47:55 відповідачка ОСОБА_1 шляхом введення одноразового ідентифікатора R520, отриманого від ТОВ «Слон Кредит» підписала договір про надання споживчого кредиту №1605254 від 13 травня 2024 року, тобто договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Отже сторони договору досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали його у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
У ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Первісний кредитор свої зобов`язання виконав. Факт перерахування відповідачу коштів в розмірі 5000,00 грн на виконання умов договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту підтверджується копією листа ТОВ «Пейтек» вих. №20250116-1213 від 16.01.2025 із змісту якого слідує, що ТОВ «Пейтек» є фінансовою установою, що має право на надання платіжних послуг. Крім того, між ТОВ «Пейтек» та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» було укладено Договір про організацію переказу грошових коштів №06062022-1 від 2022-06-06. Відповідно до зазначеного Договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта № НОМЕР_1 від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ»: 13.05.2024 10:48:13 на суму 5000,00 грн.
В матеріалах справи також наявний договір про організацію переказу грошових коштів №06062022-1 від 06 червня 2022 року.
З наданого на виконання ухвали суду повідомлення АТ «Універсал Банк» №20.1.0.0.0/7-20250925/0167 від 02 жовтня 2025 року та довідки про рух коштів по картці від 17 жовтня 2025 року слідує, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 . Як вбачається із руху коштів по рахунку на картковий рахунок, що належить ОСОБА_1 , 13 травня 2024 року о 10:48:17 було зараховано кошти у сумі 5000,00 грн.
24 грудня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу №24122024, відповідно до умов якого право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №1605254 від 13 травня 2024 року відступлено позивачу.
Відповідно до п. 1.1 договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до 1.2 договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №3, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та невід`ємною частиною цього договору.
24 грудня 2024 року сторони договору факторингу підписали та скріпили печатками акт прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу №24122024 від 24 грудня 2024 року.
Оплата ціни продажу за договором факторингу №24122024 від 24 грудня 2024 року підтверджується копією платіжної інструкції в національній валюті ПАТ КБ «АКОРДБАНК» №6308 від 26 грудня 2025 року.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №24122024 від 24 грудня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» набуло права вимоги до відповідача за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1605254 від 13 травня 2024 року на суму 24225,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованість за основною сумою боргу, 16725,00 грн - сума заборгованість за відсотками, 2500 грн - сума заборгованості за пенею, штрафом.
Договір факторингу є правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Доказів про неправомірність цього договору матеріали справи не містять.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Матеріали справи містять повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №1605251 від 13.05.2024 адресоване ОСОБА_1 . Однак належних та допустимих доказів на підтвердження одержання відповідачем цього повідомлення, як і доказів неодержання відповідачем даного повідомлення з власної вини не містять.
Разом з тим вказане не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення боржником виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц.
Отже до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» перейшло право кредитора за вищевказаним кредитним договором, що підтверджується дослідженими судом доказами.
Позичальник неналежно виконує умови кредитного договору.
За розрахунком, проведеним ТОВ «Слон Кредит» станом на 24 грудня 2024 року, заборгованість позичальника становить 24225,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованість за кредитом, 16725,00 грн - сума заборгованість за процентами, 2500,00 грн - сума заборгованості по штрафам/пені.
Крім того, позивач здійснив нарахування процентів за 135 день в сумі 10125,00 грн (сума заборгованості за процентами нарахована позивачем у період з 25 грудня 2024 року по 08 травня 2025 року).
Відповідно до статей 526, 530, 536, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідач не виконала свого зобов`язання, платежів для погашення заборгованості не здійснила ні на рахунки первісного кредитора, ні на рахунок позивача. Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань у неї наявна заборгованість.
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 31850,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованість за основною сумою боргу, 16725,00 грн - сума заборгованість за процентами, 10125,00 грн - сума заборгованості за процентами, які нараховані позивачем у період з 25 грудня 2024 року по 08 травня 2025 року.
Суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів.
Щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, суд зазначає наступне.
Судом було встановлено, що у договорі про надання споживчого кредиту №1605254 від 13 травня 2024 року денна процентна ставка (за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом) становить 1,5% в день.
При цьому, враховуючи норми Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає за можливе визначити розмір заборгованості по процентам, які підлягають стягненню з відповідача.
Суд враховує, що відповідно до Закону України «Про внесення змін по деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якими відповідно встановлено обмеження максимальної денної процентної ставки на рівні 1%.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року) 2,5 %; протягом наступних 120 днів (з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року) 1,5 %.
Водночас частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5розділу І цього Закону(яким, зокрема, доповнено пункт 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Зі змісту пп. «а» п. 7 ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про законотворчу діяльність» вбачається, що перехідні положення нормативно-правового акта - це порядок переходу від існуючого регулювання до регулювання, передбаченого нормативно-правовим актом.
Слід зауважити, що до укладення договору про надання споживчого кредиту №1605254 13 травня 2024 року відносини між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 жодним чином не регулювались, адже не існували, тому оскільки кредитний договір був укладений між відповідачем та первісним кредитором після набрання 24 грудня 2023 року чинності змінами до ЗУ «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки у розмірі 1%, п. 17 Перехідних положень вказаного закону не підлягає застосуванню до зобов`язальних правовідносин, що склалися між ними.
Отже, передбачений у договорі про надання споживчого кредиту №1605254 13 травня 2024 року розмір відсотків за користування кредитом - 1,5% на день та відповідно їх нарахування, суперечить нормам ЗУ «Про споживче кредитування» та підлягає перерахунку: 5000,00 грн х 1% х 360 днів (з 13 травня 2024 року по 08 травня 2025 року- період за який здійснено нарахування відсотків позивачем) = 18000,00 грн.
Тобто, заборгованість за відсотками за період з 13 травня 2024 року по 08 травня 2025 року, яка розрахована, виходячи із максимально допустимого розміру денної процентної ставки, визначеного Законом України «Про споживче кредитування становить 18000,00 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача.
Що стосується застосування судом приписів ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, а саме вирішення питання про нарахування 3% річних та інфляційних витрат до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, суд зазначає наступне.
За приписами ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц зазначила, що «стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц».
Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє станом по сьогоднішній день, а тому нарахування процентів, визначених ст. 625 ЦК України, в період воєнного стану є безпідставним.
Крім того слід зазначити, що застосування судом приписів ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України під час винесення рішення є правом суду, а не обов`язком.
З огляду на викладене суд не вбачає підстав для нарахування інфляційних втрат на 3% річних.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1605254 13 травня 2024 року в сумі 23000,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованість за основною сумою боргу, 18000,00 грн - сума заборгованості за процентами.
Згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1749,30 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам з урахуванням понижуючого коефіцієнта).
Щодо витрат на правничу допомогу, то слід зазначити, що ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява №19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі №826/841/17 (провадження №К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч.2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року в справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/ 16-ц.
Як слідує з матеріалів цієї цивільної справи позивач в підтвердження витрат на правничу допомогу надав: договір про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, заявку №9455 від 14 липня 2025 року на виконання доручення до договору №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №9455 від 12 серпня 2025 року до даного договору, копію рахунку на оплату №9455-12/08-2025 від 12 серпня 2025 року та копію ордеру на надання правової допомоги серії АІ №1969213 від 12 серпня 2025 року.
За змістом договору про надання правової допомоги, отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. Послуги професійної правничої допомоги надаються адвокатом клієнту на підставі укладеної заявки на виконання доручення, яка є невід`ємною частиною договору. Після виконання заявки адвокат складає акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), які підписує та надає клієнту для узгодження та підпису. Акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) надається адвокатом клієнту протягом п`яти календарних днів після виконання заявки. Клієнт здійснює оплату гонорару адвоката згідно узгодженого та підписаного акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) протягом 30 календарних днів з моменту набуття рішення суду по справі законної сили (п.4.1, 4.4,4.5, 4.6, 4.8 договору).
Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №9455 від 12 серпня 2025 року адвокат надав, а клієнт прийняв послуги професійної правничої допомоги у рамках цивільного судочинства у суді першої інстанції по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №1605254 від 13 травня 2024 року, укладеним між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 . Зокрема, було виконано такі роботи (надано послуги): зустріч адвоката та клієнта, надання усної первинної консультації та роз`яснень з правових питань у рамках цивільного судочинства (0,5 год) - 440,00 грн; дослідження наданих клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи (1 год) - 840,00 грн; аналіз чинного законодавства, судової практики Верховного суду, практики судів апеляційної інстанції (0,5 год) - 440,00 грн; підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту, узгодження обраної позиції з клієнтом (1 год) - 840,00 грн; письмова юридична консультація, складання письмового консультаційного висновку (1 год) - 840,00 грн; проведення адвокатом заходів спрямованих на самостійне отримання необхідних доказів, шляхом складання та направлення адвокатських запитів (1 год) - 840,00 грн; складання позовної заяви (2 год) - 1640,00 грн; складання та оформлення інших документів (додатків до позовної заяви) (1 год) - 840,00 грн; складання та оформлення процесуальних документів, необхідних для розгляду цивільної справи в суді першої інстанції, клопотання про витребування доказів (2 год) - 1640,00 грн; представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою, в тому числі участь у судових засіданнях (2 год) - 1640,00 грн.
При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Оцінюючи надані стороною позивача докази, зважаючи на результати розгляду справи та ухвалене судом рішення суд вважає, що існують підстави для розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем.
При цьому, суд зважає, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною, розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням результатів розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 6000,00 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.
Керуючись ст. 526, 527, 530, 536, 610-611, 625, 628, 629, 634, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст. 81, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1605254 13 травня 2024 року в сумі 23000,00 грн (двадцять три тисячі гривень), з яких: 5000,00 грн - сума заборгованість за основною сумою боргу, 18000,00 грн - сума заборгованість за процентами.
В решті вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» 1749,30 грн (одна тисяча сімсот сорок дев`ять гривень тридцять копійок) судового збору та 6000,00 грн (шість тисяч гривень) у відшкодування витрат на правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», код ЄДРПОУ 44559822, місцезнаходження: вул. Загородня, буд. 15, оф. 118/2, м. Київ;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя         Шаміна Юлія Анатоліївна