ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 січня 2026 року м. Житомир справа № 640/23713/21
категорія 111020300

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, 

встановив:

Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України звернулося до Окружного адміністративного суду м.Києва, із позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 податковий борг у розмірі 55 056,12 грн.
В обґрунтування позовних вимог Головне управління ДПС у у м. Києві, посилається на те, що ОСОБА_1 (далі - відповідач) має заборгованість зі сплати штрафних санкцій за податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, військового збору, та адміністративних штрафних та інших санкції.
Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду м.Києва від 26.10.2021 прийнято до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.
Супровідним листом № 03-219/8275/13 від 01.02.2023 Окружного адміністративного суду міста Києва на виконання положень п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" № 2825-IX від 13.12.2022 дану адміністративну справу скеровано за належністю до Київського окружного адміністративного суду та у подальшому Київським міським окружним адміністративним судом справу направлено до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
Ухвалою суду від 06.03.2025 дану адміністративну справу передано до Житомирського окружного адміністративного суду за підсудністю.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2025 справу передано судді Єфіменко О.В. на розгляд.
Відповідно до ухвали суду від 11.04.2025 прийнято до розгляду адміністративну справу.
12.05.2025 від представника відповідачки надійшов до суду відзив на позов, в якому заперечує щодо задоволення позовних вимог. Вважає, що нарахування та стягнення з позивачем заявленої заборгованості є неправомірним. Наголошує, що починаючи з 22.01.2016 власником та володільцем нерухомості за яку нараховане зобов`язання не є, а тому не являється платником земельного податку. 
21.05.2025 від представника Головного управління ДПС у м.Києві надійшла до суду відповідь на відзив, в якому просить не враховувати викладену позицію відповідача. Вважає, що твердження відповідача, що нарахування податкового боргу неправомірне є хибним, а дії Головного управління ДПС у м. Києві є правомірними в межах чинного законодавства. Оскільки саме через необізнаність відповідача та через необізнаність нового власника земельної ділянки Головне управління ДПС у м. Києві не було належним чином повідомлено по перехід права власності цієї земельної ділянки, яка стала причиною нарахування податкового боргу. Зі сторони Головного управління ДПС у м. Києві дії є правомірними та відповідають чинному законодавству. Вважає, що незнання законодавства - не звільняє від відповідальності
Наголошує, що відповідач як попередній власник земельної ділянки про що йдеться у відзиві на позов зобов`язаний виконати податкові зобов`язання, нараховані у визначеному порядку, оскільки обов`язок щодо належного повідомлення контролюючого органу про зміну власника покладається на платника податків. Наявність податкового боргу підтверджується матеріалами справи та є законною підставою для звернення з позовом про його стягнення.
Положеннями ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 (далі також - відповідачка) перебуває на обліку в органах ДПС та є платником податків за основним місцем обліку.
Як свідчить довідка №5/26-15-13-06-16 (№ 26055/5/26-15-13-06-16 від 12.07.2021) сформована позивачем станом на 12.06.2021, відповідно до даних інтегрованих карток інформаційно-телекомукаційних систем контролюючого органу, у відповідачки обліковується податковий борг у розмірі 55 056,12 грн, в тому числі:
- по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у розмірі 54 205,26 грн;
- земельного податку з фізичних осіб у сумі 850,86 грн. 
Положення ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1 статті 1 Податкового кодексу України) (далі - ПК України).
Відповідно до п. 6.1. ст. 6 ПК України - податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
Пунктами 8.1. та 8.2. ст. 8 вказаного Кодексу передбачено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених Кодексом.
Статтею 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.
Підпунктом 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Приписами пп. 20.1.34. п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з пп. 266.3.2. п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Відповідно до п.п 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Відповідно до п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження (п.57.3 ст.57 ПК України).
Як свідчать матеріали справи, 26.09.2019 позивачем нараховано податок на майно громадян (нерухоме майно, транспортний податок, плата за землю), про що винесено податкове повідомлення-рішення (форми "Ф") № 357877-1305-2615 від 07.08.2019.
28.09.2020 контролюючим органом нараховано відповідачці податок на майно громадян (нерухоме майно, транспортний податок, плата за землю) та прийнято податкове повідомлення-рішення (форми "Ф") № 716639-3313-2615 від 16.03.2020 та нараховано податок на майно громадян (нерухоме майно, транспортний податок, плата за землю, що підтверджується податковим повідомленням-рішенням (форми "Ф") № 716638-3313-2615 від 28.09.2020.
31.08.2020 відповідач нарахував відповідачці податок на нерухомість, про що складено податкове повідомлення-рішення (форми "Ф") № 0006547-3314-2656 від 04.03.2020.
На момент звернення до суду сума податкового боргу відповідачки становила 55 056,12 грн, в тому числі 850,86 грн податок на майно громадян та 54 205,26 - податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.
Як свідчать докази, які містяться в матеріалах справи, Головним управлінням ДПС у Житомирській області відповідно до положень ст.59 ПК України податкова вимога форми "Ф" № 22113-13 від 12.04.2021 на суму 55 056,12 грн направлено на адресу: АДРЕСА_1 , про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за трек-номером № 0103329374258, копія якого наявна в матеріалах справи.
Таким чином, за матеріалами справи відслідковується, що нарахування відповідачці податкових зобов`язань здійснено у 2019 та 2020 роках за відповідні періоди.
У той час, матеріали справи свідчать про той факт, що відповідно до договору дарування земельної ділянки № 175 від 22.01.2016 ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої сторони уклали договір, про те, що ОСОБА_1 передає земельну ділянку площею 0,1000 га у власність ОСОБА_2 безоплатно. Кадастровий номер земельної ділянки: 8000000000:85:159:0025. 22.01.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також укладено аналогічний договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:85:159:0033, договір зареєстрований в реєстрі під № 171.
Відповідно до договору дарування житлового будинку від 22.01.2016 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовилися про те, що ОСОБА_1 безоплатно передає у власність обдаровуваного ОСОБА_2 , житловий будинок загальною площею 622,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Тобто, починаючи з 22.01.2016 власником та володільцем нерухомості за яку нараховане зобов`язання відповідачка не являється, а тому не може бути платником земельного податку та податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. 
Крім того, як свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення усі податкові повідомлення-рішення та вимоги направлялися на адресу, за якою не зареєстрована з 20.01.2016, про що свідчать її паспортні дані, а тому належним чином не була обізнана про нараховане податкове зобов`язання.
Абзацом першим п.59.1 ст.59 ПК України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно з п.59.5 ст.59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, встановлено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Позивачем на підтвердження суми заборгованості відповідача додано до позовної заяви зведений розрахунок, в якому зазначені підстави нарахування податкового зобов`язання. Згідно з вказаним розрахунком заборгованість відповідача складає 55 056,12 грн, однак такий не може вважається узгодженим враховуючи встановлені обставини справи у ході судового розгляду. 
Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрати на професійну правову допомогу, суд вказує наступне.
Частиною першою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частин першої - п`ятої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Вирішуючи питання стягнення понесених стороною витрат на оплату послуг адвоката, суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у додатковій постанові від 13 лютого 2020 року у справі №911/2686/18, відповідно до якої, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Крім цього, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" (заява 58442/00) вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Матеріалами справи підтверджено, що між ФОП ОСОБА_3 та відповідачкою укладено Договір № 1 від 09.05.2025 про надання послуг. У той час сума яка підлягала сплаті такий не містить. Акт прийному-передачі послуг у матеріалах справи відсутній, детальний розрахунок наданих послуг в тому числі.
Крім того, слід відмітити, що витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Тобто правнича допомога має надаватися адвокатом, тобто фізичною особою, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", що у свою чергу не підтверджується матеріалами справи.
З огляду на викладене клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню.
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом та підставами заявлених позивачем вимог. Разом з тим, такий принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог.
Під час судового розгляду даної справи слід відмітити, що відповідачка подала до суду заперечення на позовну заяву відповідно обґрунтувавши протиправність нарахування податкового зобов`язання.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, судом не встановлено порушення відповідачкою вимог чинного податкового законодавства, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Враховуючи положення ч.2 ст.139 КАС України та відсутність судових витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, з відповідача не стягуються.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України (вул.Шолуденка, 33/19, м.Київ, 04116, ЄДРПОУ ВП: 44116011) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення податкового боргу, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 15 січня 2026 р.

15.01.26