П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/17502/25	

Перша інстанція: суддя Стефанов С.О.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Бітова А.І.,
Єщенка О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 1 жовтня 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:
У червні 2025р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом ГУ ПФУ в Одеській області, у якому просила:
- визнати протиправним та скасування Рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 24.12.2024р. справі №420/3866/24 про відмову у призначенні пенсії з втратою годувальника ОСОБА_1 ;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 13 вересня 2022р. – з дати подання першої заяви до Пенсійного фонду України про призначення пенсії по втраті годувальника.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2024р., якою було зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків у цій постанові, відповідач розглянув заяву від 13.09.2022р. про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника та прийняв рішення від 24.12.2024р. за №156050025632 про відмову у призначенні вказаної пенсії. В обґрунтування відмови у призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника відповідно до ст.54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсійний орган зазначив, що заявниця не досягла пенсійного віку, передбаченого ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та відсутні документи, які підтверджують відношення померлого годувальника до учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС.
Позивачка, вважаючи вказане вище рішення пенсійного органу протиправним та таким, що порушує її соціальні права, звернулась до суду з даним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 1 жовтня 2025р. адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 24.12.2024р. №156050025032 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 вересня 2022р. про призначення пенсії по втраті годувальника та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
Не погодившись із даним судовим рішенням, ГУ ПФУ в Одеській області подало апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що рішення пенсійного органу про відмову позивачці у призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника відповідно до ст.54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки на момент першого звернення позивачки за призначенням пенсії (13 вересня 2022р.), вона вже мала ІІІ групу інвалідності, що є самостійною та достатньою підставою для визнання її непрацездатною особою з метою призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Окрім того, позивачкою разом із заявою надавались ГУ ПФУ посвідчення учасника ліквідації аварії ЧАЕС (категорія І) та посвідчення інваліда війни, видані на ім`я ОСОБА_2 ..
Окрім того, суд вказав, що з метою повного та ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача, з урахуванням дискреційних повноважень, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника від 13 вересня 2022р., з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні про те, що факт інвалідності ОСОБА_1 є самостійною та достатньою підставою для визнання її непрацездатною особою з метою призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. 
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 ..
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 9.12.1983р. за № НОМЕР_1 ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 (а.с.12).
Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 28.04.2020р. ОСОБА_2 помер (а.с.13).
ОСОБА_2 був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 (а.с.14).
Окрім того, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 ОСОБА_2 був особою з інвалідністю ІІ групи та мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни (а.с.15).
Згідно із посвідченням за № НОМЕР_5 від 20.08.2020р. ОСОБА_1 має право на пільги та компенсації, передбачені ст.20 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як дружина померлого громадянина з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії (а.с.11).
Крім того, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_6 від 15.02.2022р. (а.с.9).
13.09.2022р. (та повторно 2.08.2023р., 30.11.2023р.) позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника (а.с.16-18). 
Протягом тривалого часу відповідач відмовляв позивачці у розгляді заяви по суті, надсилаючи листи-роз`яснення (від 9.09.2022р. №14758-12608/1-02/8-1500/22, від 14.09.2023р. №26336-26506/1-02/8-1500/23, від 18.12.2023р. №42226-38170/1-02/8-1500/23), посилаючись на недотримання встановленого порядку звернення (а.с.21-24).
У подальшому, не погодившись із бездіяльністю ГУ ПФУ в Одеській області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду її заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, позивачка звернулась до суду з позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 липня 2024р. їй було відмовлено у задоволенні позову (а.с.25-29).
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2024р. у справі №420/3866/24 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 липня 2024р. – скасовано, ухвалено нове про часткове задоволення позовних вимог:
- визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Одеській області щодо неприйняття рішення з розгляду заяви позивача від 13.09.2022р. про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по втраті годувальника та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків, викладених у цій постанові (а.с.30-35).
На виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2024р., ГУ ПФУ в Одеський області прийнято рішення від 24.12.2024р. №156050025032, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст.54 Закону № 796, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону №1058, та за відсутності документів, які підтверджують відношення померлого годувальника до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.38-39).
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивачка звернулася до суду з даним позовом. 
Перевіряючи правомірність та законність дій пенсійного органу у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Відповідно до ст.4 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Статтею 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон №796-XII) передбачено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.
Порядок призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.
Статтею 14 Закону №796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, для встановлення пільг і компенсацій.
Відповідно до приписів вказаної статті для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:
1) особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1;
2) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження:
- з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів;
- з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів;
- у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи;
- евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття);
- особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2.
Право на призначення певній категорії осіб пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачене і ст.59 Закону №796-XII.
Так, військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до статті 54 цього Закону.
При обчисленні пенсії по інвалідності відповідно до статті 54 цього Закону особам із числа військовослужбовців, у тому числі військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали безпосередню участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт під час проходження військової служби (військових зборів), внаслідок чого стали особами з інвалідністю, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, та осіб з їх числа за бажанням особи, яка звернулася за пенсією, заробітна плата визначається виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Отже, Закон №796-XII передбачає можливість отримання членами сімей військовослужбовців пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї або ж дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з рішення від 24.12.2024р. за №156050025632, підставою для відмови у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст.54 Закону №796-XII стало те, що заявниця не досягла пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону №1058-IV, та відсутні документи, які підтверджують відношення померлого годувальника до учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС.
Надаючи оцінку вказаному, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.36 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Згідно з п.1 ч.2 ст.36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: були на повному утриманні померлого годувальника; одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування (пункти 1, 2 ч.3 ст.36 Закону №1058-IV).
Абзацом 1 ч.1 ст.26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Згідно з ч.1 ст.38 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.
Відповідно до ч.1 ст.37 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Колегія суддів зазначає, що під час першого звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника позивачка подала, зокрема наступні документи: копію посвідчення серії ДДА за № НОМЕР_7 на підтвердження встановлення позивачці інвалідності ІІІ групи, копію посвідчення серії НОМЕР_4 на підтвердження наявності у померлого годувальника – ОСОБА_2 , інвалідності ІІ групи та прав на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни, копію посвідчення за № НОМЕР_5 від 20.08.2020р. на підтвердження, що позивачка є дружиною померлого громадянина з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987р. (категорія 1) серії НОМЕР_4 , виданого на ім`я ОСОБА_2 (а.с.20).
З наведеного слідує, що у органу ПФУ була наявна інформація, що з лютого 2022р. позивачка є особою з інвалідністю ІІІ групи.
При цьому, судова колегія зазначає, що факт інвалідності позивачки є самостійною та достатньою підставою для визнання її непрацездатною особою з метою призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, про що також правильно зауважив суд першої інстанції.
А тому посилання відповідача щодо недосягнення позивачкою віку, передбаченого ст.26 Закону №1058, є безпідставними, оскільки органом ПФУ очевидно ігнорується факт наявності у ОСОБА_1 інвалідності.
Окрім того, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність у позивачки інвалідності ІІІ групи є самостійною підставою для призначення пенсії, а тому доводи відповідача в оскаржуваному рішенні щодо її власного страхового стажу є вторинними та не є визначальними у спірних правовідносинах.
Щодо твердження пенсійного органу, що посвідчення учасника ліквідації аварії на ЧАЕС та посвідчення інваліда війни надано у копіях не засвідчених відповідно до вимог пункту 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 7.07.2014р. №13-1) (далі – Порядок №22-1), то судова колегія зазначає, що відмова пенсійного органу у врахуванні таких документів з наведених підстав є нічим іншим, як проявом надмірного формалізму.
При цьому, пенсійним органом не надано жодного доказу на підтвердження того, що вищевказані документи є недійсними та недостовірними.
З урахуванням наведеного, судова колегія дійшла висновку, що рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 24.12.2024р. за №156050025632 про відмову у призначені пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 є протиправним, оскільки не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню, про що також правильно вказав суд першої інстанції.
Що стосується посилань апелянтів про втручання судом першої інстанції в дискреційні повноваження пенсійного органу, то судова колегія зазначає наступне.
На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Так, поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.
Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 вересня 2022р. про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні, є єдиним правильним варіантом поведінки для пенсійного органу.
Отже, враховуючи вищевказане та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку наявні законні підстави для часткового задоволення позовних вимог.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 1 жовтня 2025р. залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

О.В. Єщенко