ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/9259/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року (суддя Конєва С.О.) в справі № 160/9259/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 про:
визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу його безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за період з 19 липня 2024 року по 29 липня 2024 року;
зобов`язання здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу його безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за період з 19 липня 2024 року по 29 липня 2024 року;
визнання протиправними дій щодо нарахування і виплати додаткової винагороди за виконання бойових завдань у розмірі до 30 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань у зменшеному розмірі за червень 2024 року;
зобов`язання здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди за виконання бойових завдань у розмірі до 30 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань за червень 2024 року, з урахуванням вже виплачених сум;
визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди за виконання бойових завдань у розмірі до 30 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань за липень 2024 року;
зобов`язання нарахувати та виплатити додаткової винагороди за виконання бойових завдань у розмірі до 30 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань за липень 2024 року. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, у розмірі до 100 000 грн. у розрахунку на місяць пропорційно часу його безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за період з 19.07.2024р. по 29.07.2024р.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168, у розмірі до 100 000 грн. у розрахунку на місяць пропорційно часу його безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за період з 19.07.2024р. по 29.07.2024р.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Вказує на неврахування судом першої інстанції, що позивача безпідставно не було включено до відповідного наказу або рапорту командира у серпні 2024 року (для виплати спірної додаткової винагороди за липень 2024 року у розмірі до 30 000,00 грн), які б підтверджували факт виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань у спірний період, зокрема, з 01.07.2024р. по 18.07.2024р. включно та 30-31.07.2024, оскільки за наказом командира від 31.07.2024 його було усунуто від виконання обов`язків до закінчення службового розслідування. 
При цьому звертає увагу, що судом першої інстанції у рішенні зроблено висновок, що за результатами проведення службового розслідування за фактом відмови позивача від виконання бойового наказу командира в/ч вина позивача жодними належними доказами не доведена.
Відповідачем не надано суду доказів скасування наказу про усунення від виконання службових обов`язків або доказів притягнення до відповідальності, що, на думку позивача, доводить безпідставність посилань відповідача на усунення від виконання обов`язків позивача за наказом командира від 31.07.2024 як на підставу не нарахування та невиплати додаткових винагород за спірний період, а також на свідчить про безпідставність висновку суду першої інстанції про наявність у відповідача певних підстав для не нарахування та не виплати у належному розмірі премії за спірний період.
Суд першої інстанції не надав оцінки відсутності обґрунтованих причин, з яких військова частина не нарахувала та не виплатила позивачу 7 345 грн додаткової винагороди за червень 2024 року (30 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі позивача у виконанні бойових завдань). 
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 призваний до лав Збройних Сил України за мобілізацією 26.02.2022р., у період з 16.05.2024р. по 30.12.2024р. проходив військову службу на посаді стрільця 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_3 окремого стрілецького батальйону у військовому званні - сержант.
У період дії воєнного стану з 01.06.2024 по 05.06.2024 та з 13.06.2024р. по 30.06.2024р. позивач виконував бойові (спеціальні) завдання, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ в районах ведення воєнних (бойових) дій.
Позивача включено для виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, у розмірі до 30 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання завдань згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 03.07.2024р. № 441.
Позивач безпосередньо брав участь у бойових діях та перебував у районі виконання заходів з оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ проти України у населеному пункті Нью-Йорк Донецької області у період з 19.07.2024р. по 29.07.2024р.
За вказаний спірний період з 06.06.2024р. по 12.06.2024р., за період з 01.07.2024р. по 18.07.2024р. включно та 30-31.07.2024р., а також за період з 19.07.2024р. по 29.07.2024р. додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ №168, у розмірі до 30 000 грн. та у розмірі до 100 000 грн., відповідно, відповідачем позивачеві нарахована та виплачена не була.
Встановивши, що позивач брав безпосередню участь у бойових діях та перебував у районі виконання заходів з оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ у населеному пункті Нью-Йорк, Донецької області у період з 19.07.2024р. по 29.07.2024р., підтвердженням чого є рапорт командира 1 стрілецької роти в/ч НОМЕР_2 капітана ОСОБА_2 від 04.08.2024р., у якому зазначено, що ОСОБА_1 (позивач у справі) брав безпосередню участь та виконував бойові завдання, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій згідно бойового наказу командира в/ч НОМЕР_2 (БН №9дск від 15.07.2024р.) у період з 19.07.2024р. по 29.07.2024р., а додаткова винагорода у розмірі до 100 000 грн. у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях позивачеві не нараховувалась та не виплачувалась, що підтверджується змістом довідки про нарахування та утримання грошового забезпечення позивача №1394 від 25.04.2025р. за липень 2024р. (спірний період з 19.07.20245р. по 29.07.2024р.), суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач має право на нарахування та виплату йому додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, у розмірі до 100 000 грн. у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, за період з 19.07.2024р. по 29.07.2024р. 
Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачеві додаткової винагороди за виконання бойових завдань у розмірі до 30 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань у зменшеному розмірі за червень 2024р. задоволенню не підлягають.
Суд першої інстанції з цього питання послався на наказ командира в/ч НОМЕР_2 від 03.07.2024р. №441 “Про виплату додаткової винагороди за липень 2024 року”, а також внесення змін до цього наказу, за якими позивачу передбачена виплата додаткової винагороди за період безпосередньої участі з 01.06.2024р. по 05.06.2024р., з 13.06.2024р. по 30.06.2024р.
Також суд першої інстанції зауважив, що факт нарахування та виплати відповідачем позивачеві додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, у розмірі до 30000,00 грн., пропорційно часу виконання таких завдань за період з 01.06.2024р. по 05.06.2024р., з 13.06.2024р. по 30.06.2024р. підтверджується змістом копії довідки в/ч НОМЕР_2 №1394 від 25.04.2025р. про нарахування цієї додаткової винагороди в сумі 23000,00 грн. та скріншотом із банківського рахунку позивача, доданого позивачем до позову, про зарахування цієї суми (з урахуванням відрахувань до бюджету), що становила 22655,00 грн. на банківський рахунок позивача, така виплата мала місце 23.07.2024р. о 12:24 год.
Суд першої інстанції також дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, у розмірі до 30 000,00 грн. за періоди з 06.06.2024р. по 12.06.2024р., з 01.07.2024р. по 18.07.2024р. включно та 30-31.07.2024р., з огляду на те, що жодних доказів (бойових наказів, рапортів безпосереднього командира та інше), які б свідчили про виконання бойових завдань, перелічених у абз. 3 п.1-1 Постанови КМУ №168, п.2 розділу ХХХІУ Порядку №260, з дотриманням ч.1 ст.9, ч.1 ст.77 КАС України позивачем суду не надано.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає висновок суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні частини позовних вимог обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за мобілізацією у складі військової частини НОМЕР_2 з 16 травня 2024 року по 30 грудня 2024 року.
ОСОБА_1 у період з 01 червня 2024 року по 05 червня 2024 року та з 13 червня 2024 року по 30 червня 2024 року позивач виконував бойові (спеціальні) завдання необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в районах ведення? ? воєнних (бойових) дій.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 03 липня 2024 року № 441 позивача включено у список військовослужбовців для? виплати додаткової винагороди у розмірі до 30000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання завдань. 
Позивач безпосередньо брав участь у бойових діях та перебував у районі виконання заходів з оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації проти України у населеному пункті Нью-Йорк, Донецької області у період з 19 липня 2024 року по 29 липня 2024 року, що підтверджено рапортом командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_3 від 04 серпня 2024 року, в якому наявне посилання на бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_2 №9дск від 15 липня 2024 року.
Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 30000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання завдань.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року ухвалена постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова №168).
Пунктом 1 постанови № 168 в редакції, чинній у спірній період, установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
Пунктом 1-1 постанови № 168 установлено, що на період воєнного стану, зокрема, військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань. 
За положеннями пункту 1-2 постанови № 168 виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). 
На виконання вимог зазначеної Постанови КМУ №168, наказом Міністра оборони України від 25.01.2023р. № 44 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 № 177/39233), який набув чинності з 01.02.2023, внесені зміни до
Відповідно до пункту 2 розділу ХХХІV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07 червня 2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Порядок №260), в період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” виплачується в таких розмірах, а саме:
- 100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах);
- 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) - (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань).
Згідно з пунктом 4 розділу ХХХІV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Пунктом 15 розділу ХХХІV Порядку №260 передбачено, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які, зокрема:
- усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади,- з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника), до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника);
- відмовились виконувати бойові накази (розпорядження),- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).
Як вказано вище, предметом апеляційного перегляду справи в контексті апеляційної скарги є рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо виплати позивачу додаткової винагороди за виконання бойових завдань у розмірі до 30 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань за червень та липень 2024 року.
Пунктом 2 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 03 липня 2024 року №441 «Про виплату додаткової винагороди за липень 2024 року» наказано виплатити особовому складу військової частини за виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових?(спеціальних) завдань відповідно до додатку 2 до цього наказу.
До додатку №2 до наказу від 03 липня 2024 року №441 включено ОСОБА_1 (№78) за період безпосередньої участі з 01 червня 2024 року по 05 червня 2024 року, з 13 червня 2024 року по 30 червня 2024 року, підстава – «БН командира військової частини НОМЕР_2 №7дск від 30.05.24».
Факт нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі до 30 000,00 грн пропорційно часу виконання таких завдань за період з 01 червня 2024 року по 05 червня 2024 року, з 13 червня 2024 року по 30 червня 2024 року підтверджено довідкою? військової частини НОМЕР_2 №1394 від 25 червня 2025 року про нарахування додаткової винагороди позивачу в сумі 23 000,00 грн, відомостями банківського рахунку позивача про зарахування цієї суми (з урахуванням відрахувань до бюджету), що становила 22655,00 грн, на банківський рахунок позивача, 23 липня 2024 року.
Відтак, враховуючи доведеність факту виплати позивачу додаткової винагороди в розмірі 30000 грн з розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових?(спеціальних) завдань (23000 грн), суд погоджує висновок суду першої інстанції про необґрунтованість вимог в цій частині.
Суд відхиляє доводи апелянта стосовно не надання судом першої інстанції оцінки відсутності обґрунтованих причин, з яких військова частина не нарахувала та не виплатила позивачу 7 345 грн додаткової винагороди за червень 2024 року, адже додаткова винагорода виплачується у розрахунку на місяць пропорційно часу участі позивача у виконанні бойових завдань, а у справі відсутні докази наявності підстав для виплати додаткової винагороди у червні 2024 року саме у розмірі 30000 грн.
Стосовно питання виплати додаткової винагороди за липень 2024 року суд зазначає наступне.
В матеріалах справи відсутні докази, що позивач протягом липня 2024 року (крім періоду з 19 липня 2024 року по 29 липня 2024 року, в якій він має право на додаткову винагороду, збільшену до 100000 грн) виконував бойові завдання, наслідком чого є виплати додаткової винагороди у розмірі 30000 грн з розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових?(спеціальних) завдань, як й відсутні бойові накази, рапорти безпосереднього командира тощо на підтвердження такого факту.
Відтак, відсутність самого факту виконання бойових завдань, передбачених абзацом 3 пункту 1-1 постанови №168, пунктом 2 розділу ХХХІV Порядку №260, обумовлює правильний висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог в цій частині.
Суд відхиляє доводи апелянта стосовно протиправності невключення його до відповідного наказу через те, що наказом командира від 31 липня 2024 року його було усунуто від виконання обов`язків до закінчення службового розслідування. 
Суд зауважує, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні цієї частині позовних вимог не ґрунтується на усуненні позивача від виконання обов`язків, а зроблений виключно з підстав відсутності доказів виконання позивачем протягом липня 2024 року (за винятком зазначеного вище періоду) бойових завдань, що дають право на отримання додаткової винагороди.
Враховуючи наведені обставини, суд погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо виплати додаткової винагороди у розмірі 30000 грн з розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових?(спеціальних) завдань у червні та липні 2024 року.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року в справі № 160/9259/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року в справі № 160/9259/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 27 січня 2026 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 27 січня 2026 року. 

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя С.М. Іванов 

суддя В.Є. Чередниченко