Справа № 629/8445/25
Номер провадження 2-о/629/26/26 
РIШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2026 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді Попова О.Г., за участю секретаря Уваренко В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Лозівська міська об`єднана територіальна громада в особі Лозівської міської ради Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення, -
встановив:
Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання його - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 з 1997 року по день смерті останньої, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_2 , яка на день смерті мешкала в с-ще ОСОБА_3 (колишня назва м. Лозова, смт. Панютине), Лозівського району, Харківської області. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана частина квартири належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Лозівським відділом приватизації УДЦ «Укрспецвагон», 04 грудня 2007 року, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 14 січня 2008 року. Спадкоємцем майна померлої є заявник, син спадкодавця, ОСОБА_1 , згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України. Чоловік спадкодавця, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . У спадкодавця є спадкоємець, дочка спадкодавця, ОСОБА_5 , яка спадщину не прийняла, на неї не претендує. Інших спадкоємців, передбачених законодавством, у спадкодавця немає. Заповіт від імені спадкодавця не складався. Заявник звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири. Згідно ст.68 Закону України «Про нотаріат» ним для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було надано документи, які підтверджують: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, склад спадкового майна. Однак він отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що ним було пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини та ненадані документи, які підтверджують, що він, як спадкоємець проживав постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заявник та його мати ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 проживали разом у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 1997 року по день смерті останньої, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, його сім`я, яка складалася з 5 чоловік (заявник, його дружина, 2 доньки та мати), перебуваючи на квартирному обліку, у 1997 році, отримали 2 (дві) квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , які знаходяться поруч на одному поверсі та мають спільну кухню, санвузол та ванну кімнату, що підтверджують копії технічного паспорту. З того часу вони проживали разом, спільно вели господарство, мали спільний бюджет, спільні права та обов`язки. Мати разом з дружиною займалися хатніми справами, він займався благоустроєм квартири, її ремонтом, облаштуванням домашнього побуту. Після досягнення матір`ю похилого віку заявник доглядав її до смерті, оскільки вона потребувала постійного нагляду. Після смерті матері він здійснив її поховання, сплатив за всі ритуальні послуги. Заявник продовжує мешкати у спільній квартирі і до цього часу, сплачує комунальні послуги. Факт їх спільного проживання разом з матір`ю можуть підтвердити свідки, які зазначені у Акті про спільне проживання від 18.11.2025 року. В зв`язку з викладеним він змушений звертатись до суду із заявою про встановления факту постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Заявник у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні заявлених вимог наполягав.
Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи за відсутності представника Лозівської міської ради Харківської області за наявними в матеріалах справи документами.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати заявника - ОСОБА_2 , яка на день смерті мешкала в с-ще ОСОБА_3 (колишня назва м. Лозова, смт. Панютине) Лозівського району Харківської області. 
Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказана частина квартири належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Лозівським відділом приватизації УДЦ «Укрспецвагон» 04.12.2007, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.01.2008. 
Спадкоємцем майна померлої є син спадкодавця - заявник ОСОБА_1 , згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України. 
Чоловік спадкодавця - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
У спадкодавця є спадкоємець, дочка спадкодавця, ОСОБА_5 , яка спадщину не прийняла, на неї не претендує.
Інших спадкоємців, передбачених законодавством, у спадкодавця немає. Заповіт від імені спадкодавця не складався.
05.11.2025 заявник звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, після смерті матері. 
Постановою приватного нотаріуса від 07.11.2025 заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері у зв`язку з тим, що ним було пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини. 
Заявник та його мати ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживали разом у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 1997 року по день смерті останньої, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Вони спільно вели господарство, мали спільний бюджет, спільні права та обов`язки, піклувались один про одного, займалися благоустроєм квартири, облаштуванням домашнього побуту.
Після смерті матері заявник здійснив її поховання, сплатив за всі ритуальні послуги.
Заявник продовжує мешкати у спільній квартирі і до цього часу, сплачує комунальні послуги. 
Факт спільного проживання заявника разом з матір`ю підтверджується Актом від 18.11.2025, складеним ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . 
На підставі п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст. 1269 ЦК України).
При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.
Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.
Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З урахуванням викладених обставин суд приходить до висновку, що подана заява про встановлення факту, про який просить заявник, підтверджена матеріалами справи та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.11, 12, 13, 78, 79, 89, 264, 265, 352, 354 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 з 1997 року по день смерті останньої, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Заінтересована особа: територіальна громада в особі Лозівської міської ради Харківської області, місцезнаходження: Харківська область, м.Лозова, вул.Ярослава Мудрого, буд. 1, код ЄДРПОУ 06716633.

Суддя      Олексій ПОПОВ