ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року 
м. Черкаси 

Справа № 703/2348/24		
Провадження № 22-ц/821/1936/25		
Категорія: 310000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,
секретаря - Дмитренко В. В., 

учасники справи:
позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом -  ОСОБА_1 ,
відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом -  ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Семенюк Ольги Григорівни на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 серпня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільною сумісною власністю та поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, -

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання майна об`єктом спільною сумісною власністю та поділ майна.
В обґрунтування позову зазначала, що 04.07.2019 між нею та відповідачем було укладено шлюб.
Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
10.05.2023 рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області шлюб між ними розірвано.
Під час перебування у шлюбі подружжя придбало автомобіль марки «ВМW», моделі Х6, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , модифікації (комплектації) М.
Після розлучення вирішити питання поділу спільного майна подружжя в добровільному порядку не вдалося. Натомість, їй стало відомо, що ОСОБА_2 самовільно продав придбаний у шлюбі автомобіль без її згоди на вчинення цього правочину.
Дізнавшись про продаж автомобіля, вона звернулась до відповідача з проханням щодо компенсації їй половини вартості проданого транспортного засобу. Проте, відповідач відмовився віддати їй половину коштів від проданого автомобіля та повідомив, що частину з отриманих коштів він вже витратив на придбання собі іншого автомобіля марки «ВМW», моделі 330І, 2019 року випуску.
Просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1/2 частки коштів, отриманих від продажу автомобіля марки «ВМW», моделі Х6 М, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , у розмірі 839100,00 грн. Вирішити питання розподілу судових витрат.
У ході розгляду справи ОСОБА_1 зменшила свої позовні вимоги та просила стягнути з ОСОБА_2 1/2 частки коштів, отриманих від продажу автомобіля марки «ВМW», моделі Х6 М, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , у розмірі 633 856,50 грн. Стягнути з відповідача на користь позивачки понесені витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 3000,00 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.
20.06.2024 представник ОСОБА_2 – адвокат Семенюк О. Г. подала зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.
В обґрунтування зустрічного позову зазначала, що в 2019 році ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєструвалися в програмі Green Card для того, щоб виїхати в США. Наміру створювати сім`ю у сторін не було.
Вказувала, що в травні 2021 року будь-які шлюбні стосунки між сторонами були припинені.
З 2020 року ОСОБА_2 винаймав квартиру для спільного проживання з ОСОБА_1 , що знаходилась за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час Великодніх свят в 2021 році ОСОБА_2 з ОСОБА_1 посварилися, після чого він переїхав жити до квартири, яка знаходилася за адресою: АДРЕСА_2 , яка досталася йому від бабусі ОСОБА_4 , яка за життя подарувала йому цю квартиру.
Зазначала, що в зазначеній квартирі ОСОБА_1 не проживала жодного дня, проте у період часу з 27.02.2019 по 16.04.2024 була у ній зареєстрована.
В серпні 2021 року ОСОБА_2 познайомився з іншою жінкою і з лютого 2022 року вони почали проживати як подружжя.
Таким чином, вважає, що всі шлюбні відносини між сторонами були припинені з травня 2021 року.
Після припинення шлюбних стосунків з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 викупив на аукціоні автомобіль марки «ВМW», моделі Х6, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 . Автомобіль на момент придбання був суттєво пошкоджений і потребував капітального ремонту.
Дійна вартість автомобіля складала 21 460 доларів США. Оплата коштів за придбаний автомобіль була здійснена ОСОБА_2 двома платежами на суму 10 671,00 та 1 472,00 доларів США. 
Крім того, для того, щоб не виникли запитання на кордоні при розмитненні, ОСОБА_2 передав кошти ОСОБА_1 в сумі 10 665,00 доларів США, які вона поклала на свій рахунок, та попросив її оплатила частину вартості автомобіля. 
22.12.2021 ОСОБА_2 за власні кошти оплатив митне оформлення автомобіля в сумі 220 000,00 грн та почав ремонт автомобіля, який також здійснював за власні кошти.
29.03.2022 ОСОБА_2 поставив автомобіль на державний облік. Вартість зазначеного автомобіля становила 612 589,76 грн.
У подальшому, 28.06.2022 ОСОБА_2 продав спірний автомобіль за 49000,00 грн.
Вважає, що спірний автомобіль був придбаний ОСОБА_2 після припинення шлюбних стосунків з ОСОБА_1 .
Просила визнати, що автомобіль марки «ВМW», моделі Х6, 2016 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , являвся особистою власністю ОСОБА_2 та визнати, що отримані від продажу цього автомобіля кошти в сумі 49 000,00 грн являються його особистою приватною власністю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25.08.2025 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 633 856 грн 50 коп. як компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «ВМW», моделі Х6, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , модифікації М, 6 338 грн 57 коп. судового збору та 3 000 грн 00 коп. витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи, а всього 643 195,07 грн.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю відмовити повністю.
Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету 2 052,43 грн судового збору.
Судом першої інстанції прийнято до уваги, що свідки допитані при розгляді даної справи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надали покази, посилаючись на інформацію, якою вони не володіли особисто, а лише зі слів позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 . Оскільки показання дають свідки, які безпосередньо не знайомі із сформованими взаєминами і правовідносинами сторін, між якими існує спір, суд відхилив їх як допустимі докази в межах наведеної справи.
Щодо показань свідка ОСОБА_7 , то суд вважав, що вона, як особа, яка, за її показами, наразі проживає з ОСОБА_2 однією сім`єю, прямо зацікавлена в результаті розгляду справи, що ставить під сумнів об`єктивність її показів. Крім того, указаний свідок пояснила, що спільно з ОСОБА_8 вони почали проживати у 2022 році, в той час, як спірний автомобіль було придбано в кінці 2021 року.
Щодо показань свідка ОСОБА_9 , то повідомлення ним про обставини перевезення особистих речей ОСОБА_2 до іншої квартири не можуть свідчити про відсутність між сторонами інших стосунків, окрім дружніх, та про сталість цих стосунків.
Крім того, суд врахував надані ОСОБА_1 докази, що свідчать про спільний відпочинок сторін у справі та їх дочки за межами країни у серпні 2021 року, зокрема, інформацію про бронювання квитків, самих квитків, інформацію про страхування.
Надані сторонами відео, що були розміщені на інтернет-платформі «Ютуб», суд також відхилив як допустимі докази, вказавши, що спрямованість контенту залежить від мети блогу та його тематики. В ході розгляду справи сторони вказували, що ведення блогу здійснювалось з метою залучення аудиторії та подальшого отримання коштів від перегляду відео. А тому, встановити достовірність викладеної на відео інформації, зважаючи на його розважальний контент, не можливо.
Суд вважав, що відповідачем за первісним позовом не спростовано презумпцію спільності майна подружжя, оскільки він не надав належних і допустимих доказів на підтвердження факту належності спірного автомобіля йому особисто, ураховуючи, що на момент його придбання сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.
Судом не встановлено, а ОСОБА_2 не доведено обставин, на які він посилався, зокрема, що автомобіль був придбаний, розмитнений та відремонтований за кошти, які не були спільним сумісним майном подружжя, що не може вважатися спростуванням презумпції спільності майна подружжя.
ОСОБА_1 надано платіжний документ, який підтверджує факт її участі у придбанні спірного автомобіля. Водночас, ОСОБА_2 не надано жодного доказу на підтвердження того, що ці кошти вона отримала від нього і вони належали особисто йому.
Крім того, суд ураховує, що за відомостями з ПФУ доход ОСОБА_2 за 2012 рік становив 1 738,40 грн, за 2019 рік 25 038,00 грн, за 2020 рік 43 615,00 грн, за 2021 рік 72 500,00 грн, за 2022 рік 13 000,00 грн. Тобто, його сукупний розмір доходу за десять років становив 155 891,40 грн.
Посилаючись на придбання за особисті кошти автомобіля вартістю більше 20 000 доларів США, ОСОБА_2 не надано доказів джерела походження цих коштів, зокрема, безпосередньо у період часу з травня 2021 року по жовтень 2021 року.
Судом установлено і визналося сторонами, що ОСОБА_2 продав зареєстрований на нього спірний автомобіль та він не заперечував, що продаж здійснив без згоди ОСОБА_1 та не використовував кошти в інтересах сім`ї, оскільки просив визнати його особистою власністю кошти, одержані від продажу транспортного засобу.
Суд дійшов висновку про те, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, у зв`язку із чим на користь ОСОБА_1 стягнув грошову компенсація вартості 1/2 його частини в сумі 633 856,50 грн. В задоволенні зустрічного позову відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції від 25.08.2025, представник  ОСОБА_2 – адвокат Семенюк О. Г., 24.09.2025, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.
Вказує, що суд першої інстанції фактично проігнорував частину доказів, наданих відповідачем за первісним позовом, а ті, що не підтверджували позицію позивачки, відкинув без належної аргументації.
Вважає, що ОСОБА_2 довів відсутність шлюбних стосунків з травня 2021 року, в той час як ОСОБА_1 не довела продовження шлюбних стосунків на момент придбання автомобіля. 
Вказує, що ОСОБА_2 з травня 2021 року припинив всі шлюбні стосунки з ОСОБА_1 і переїхав проживати окремо у власну квартиру. На підтвердження цього він надав до суду два документи: копію довідки № 7 від 28.05.2024 та копію Акту-обстеження № 2 від 15.08.2022.
Також у ОСОБА_2 з`явилися нові стосунки з іншою дівчиною. Це відбулося в червні 2021 року і ці стосунки тривають по сьогоднішній день, у пари народилася спільна дитина, вони живуть разом, ведуть спільне господарство і мають спільний бюджет.
Судом встановлено і не оспорюється сторонами факт того, що ОСОБА_2 придбав автомобіль марки BMW, моделі Х6, 2016 року випуску. При цьому суд не встановив обставини і не дійшов до аргументованого висновку про деталі придбання зазначеного транспортного засобу, а саме хто, яким чином, за чиї кошти придбав автомобіль. Більш того, суд прийшов до протилежного висновку, а саме: дійсна вартість автомобіля складала 21460,00 доларів США, але при цьому суд дійшов до висновку, що за відомостями ПФУ сукупний доход ОСОБА_2 складає 155 891,40 грн за десять років. Тобто ця сума значна менше, ніж вартість автомобіля. Водночас в залі судового засідання безпосередньо ОСОБА_1 не надала жодного документу на підтвердження того, що вона взагалі мала якісь доходи і, крім того, вона взагалі підтвердила обставину, що ОСОБА_2 отримував гроші за блог. Таким чином, суд безпідставно прийшов до висновку про відсутність коштів та що кошти за які був придбаний автомобіль є спільними сумісними коштами. Більш того, оскільки фактично суд встановив відсутність будь-яких коштів на придбання автомобіля, то суд має автоматично спростувати можливість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбати цей автомобіль.
Зазначає, що ОСОБА_2 неодноразово зазначав про те, що кошти він заробляє на блозі в Youtube.
Вважає оскаржуване рішення ухвалене із неповним встановленням обставин, які мають значення для справи та порушенням норм процесуального права, що унеможливлює його залишення в силі.

Відзив на апеляційну скаргу 

31.10.2025 на адресу суду від представника ОСОБА_1 – адвоката Тарасенка А. Ю. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Вважає, що представник відповідача за первісним позовом у апеляційній скарзі суттєво видозмінює та перекручує зміст оскаржуваного рішення, а рішення від 25.08.2025 вважає законним, вмотивованим, обґрунтованим, ухваленим при повному, об`єктивному, всебічному та детальному дослідженні всіх поданих сторонами доказів. 
Крім того, у відзиві зазначає про орієнтований розрахунок судових витрат, які планує понести первісний позивач у розгляді справи в суді апеляційної інстанції складає 15000,00 грн, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Сторони з 04.07.2019 перебували у зареєстрованому шлюбі. 
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10.05.2023 у справі № 703/1596/22, яке набрало законної сили 07.06.2023, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000,00 грн щомісячно, починаючи з 28.06.2022 і по 02.12.2023 включно (а.с. 10-12 т. 1).
Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 9 т. 1).
Під час перебування сторін у шлюбі, відповідно до інвойсу від 04.11.2021 № А083027 ОСОБА_2 купив в США автомобіль ВМW Х6, 2016 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , за 21 460,00 доларів США (а.с. 137 т. 1).
З наданої виписки по рахунку за період 01.05.2021 – 30.04.2022 вбачається, що ОСОБА_1 18.10.2021 було перераховано 10 665,00 доларів США за купівлю автомобіля 5UXKU2C55G0N83027, що відповідає VIN номеру, зазначеному в інвойсі (а.с. 13 т. 1).
22.12.2021 ОСОБА_2 сплатив 220 000,00 грн за митне оформлення авто ВМW Х6, 5UXKU2C55G0N83027, що підтверджується квитанцією № 60057180 (а.с. 141 т. 1).
21.03.2022 видано Сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу автомобіля «ВМW», моделі Х6, VIN: НОМЕР_2 (а.с. 142 т. 1).
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 14.07.2023 та повідомлення Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Черкаській області від 18.07.2023 № 31/23-1602 автомобіль ВМW Х6, 2016 року випуску, легковий універсал, об`єм двигуна 2979 куб. см. був зареєстрований 29.03.2022 за ОСОБА_2 та 28.06.2022 вказаний автомобіль був перереєстрований на іншу особу на підставі Договору купівлі-продажу, складеного в ТСЦ 8041 № 8041/2022/3243439 від 28.06.2022 (а.с. 17-18 т. 1).
Відповідно до консультації № 654/23 від 08.08.2023 ПП «Ажіо» щодо визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу ВМW Х6 М, 2016 року випуску, легковий універсал, з об`ємом двигуна 2979 куб. см., станом на 08.08.2023 ймовірна ринкова вартість даного транспортного засобу могла б скласти 1 678 200,00 грн без урахування ПДВ, що в еквівалентні при курсі НБУ станом на дату оцінки 36,57 грн, становить 45 890,00 доларів США (а.с. 49-50 т. 1).
Згідно висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 23.10.2024 № 39, складеного судовим експертом Старинець М. В., ринкова вартість автомобіля марки ВМW, моделі Х6, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , на момент проведення експертизи визначити не представляється можливим у зв`язку з відсутністю об`єкта дослідження, так як даний автомобіль продано. Середня ринкова вартість аналогічного транспортного засобу марки ВМW, моделі Х6, 2016 року випуску, на момент проведення експертизи складає 1 267 713,00 грн (а.с. 141-144 т. 2).

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 – адвоката Семенюк О. Г., представника ОСОБА_1 – адвоката Тарасенка А. Б., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 21 СК України).
Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
У ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Згідно із ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
На майно, набуте дружиною, чоловіком у період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя. Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю.
Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин (ч. 6 ст. 57 СК України).
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частинами 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним в справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 та обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, ОСОБА_2 посилався на те, що спірний автомобіль було придбано ним за час окремого проживання з ОСОБА_1 в зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин ще в травні 2021 року, оскільки з цього часу вони не вели спільно господарство, не мали спільного бюджету, а також інших стосунків, які притаманні сімейним парам. Ураховуючи, що автомобіль, який є предметом спору, було придбано ОСОБА_2 на аукціоні в США у 2021 році, відповідно, ОСОБА_2 просив визнати його особистою приватною власністю.
Судом встановлено, а сторонами не заперечується, що спірний автомобіль марки ВМW, моделі Х6, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , був проданий ОСОБА_2 28.06.2022 згідно Договору купівлі-продажу. 
ОСОБА_1 заявляла вимогу, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з ОСОБА_2 1/2 частину коштів, отриманих від продажу спірного автомобіля у розмірі 633 856,50 грн.
У випадку, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується під час поділу.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 серпня 2025 року у справі № 242/812/23 (провадження № 61-10609св24).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що «як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Таким чином, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно».
З метою захисту порушеного права власності одного з подружжя при відчуженні іншим з подружжя спільного майна без отримання відповідної згоди, визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості спірного майна, стягненню у вигляді компенсації підлягає дійсна (ринкова) вартість відчуженого майна або ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.
Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року в справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21).
Згідно висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 23.10.2024 № 39, яка була проведена на підставі ухвали суду від 09.09.2024, середня ринкова вартість аналогічного транспортного засобу марки ВМW, моделі Х6, 2016 року випуску, на момент проведення експертизи складала 1 267 713, 00 грн. Отже грошова компенсація різниці вартості автомобіля складає 633 856,50 грн.
Судами встановлено, що станом на день відчуження об`єкта спільного сумісного майна подружжя – автомобіля марки ВМW, моделі Х6, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в шлюбних відносинах.
Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що наданий платіжний документ на суму 10 665,00 доларів США, підтверджує факт участі ОСОБА_1 у придбанні спірного автомобіля. Водночас, ОСОБА_2 не надано жодного доказу на підтвердження того, що ці кошти вона отримала від нього і вони належали особисто йому.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що спільний автомобіль був придбаний ОСОБА_2 після фактичного припинення шлюбних відносин, оскільки лише 10.05.2023 рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 703/1596/22 шлюб між сторонами був розірваний. 
Аналіз змісту рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10.05.2023 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, свідчить про те, що судом факт не проживання сторін з травня 2021 року не встановлювався. 
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, проте ОСОБА_2 здійснив його продаж іншій особі без згоди ОСОБА_1 , як другого з подружжя, у зв`язку із чим на її користь підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 його частини в сумі 633 856,50 грн.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення грошової компенсації та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання спірного автомобіля особистою приватною власністю, суд першої інстанції, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, надавши оцінку доводам сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, у тому числі, показання свідків, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказаний автомобіль був придбаний під час фактичних шлюбних відносин.
Відтак, інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування оскаржуваного рішення першої інстанції за доводами апеляційної скарги ОСОБА_11 відсутні.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Семенюк Ольги Григорівни– залишити без задоволення.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 серпня 2025 року– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 22 грудня 2025 року.

Головуючий   Л. І. Василенко

 Судді:         О. В. Карпенко

О. М. Новіков