П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 грудня 2025 року  місто Київ 
справа № 758/14391/18 
провадження № 22-ц/824/11747/2025 

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання Онопрієнко К.С., 

сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Тарасенком Русланом Анатолійовичем, 

на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 25 лютого 2025 року, постановлену у складі судді Юзькової О.Л., - 
ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила суд визнати заповіт ОСОБА_3 , складений на користь ОСОБА_2 щодо частини будинку АДРЕСА_1 недійсним. 
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25 лютого 2025 року залучено ОСОБА_4 в якості правонаступника позивача ОСОБА_1 до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Харченко Л.В. про визнання недійсним заповіту, оскільки ОСОБА_4 є спадкоємицею та правонаступником позивача ОСОБА_1 , правовідносини що виникли між сторонами передбачають правонаступництво.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Тарасенко Р.А. подав 13 травня 2025 року апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та закрити провадження у справі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує відсутністю у позивача  ОСОБА_1 прав на майно, яке заповіла ОСОБА_3 своєму синові ОСОБА_2 , оскільки заповіт був складений за її життя і щодо майна яке належало їй на праві власності. Відповідно у позивача не могло виникнути права власності на це майно.
Крім того такі правовідносини не є майновими правами позивача та не входять до складу спадщини, відповідно не допускають правонаступництво, оскільки ОСОБА_1 не є спадкоємицею ні за заповітом ні за законом.
У відзиві на апеляційну скаргу, поданому представником ОСОБА_4 - адвокатом Кочкарьовим С.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив оскаржувану ухвалу як законну та обґрунтовану залишити без змін.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Тарасенко Р.А. підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі.
В судове засідання не з`явилась сторона позивача, від представника  ОСОБА_4 - адвоката Кочкарьова С.В.. надійшла заява про проведення судового засідання без їхньої участі.
Зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про заміну позивача у справі на його правонаступника відповідає, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.
Основою процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному праві, яке настало після відкриття провадження у справі. Виходячи з цього, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав та обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.
Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.
Водночас відповідно до статті 55 ЦПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (тобто, протягом невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто, таке право не є абсолютним і обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.
В той же час суд будь-якої інстанції незалежно від стадії судового процесу зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37 цс 20), на який посилається заявник у касаційній скарзі.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач у справі ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на стадії розгляду вказаної справи судом першої інстанції, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 160 том 2).
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.
Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно довідки виданої Чотирнадцятою київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується, що вона є спадкоємицею за законом та заповітом після смерті матері, позивача у цій справі ОСОБА_1 (а.с. 162 том 2).
Таким чином колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість висновку суду першої інстанції про заміну позивача у вказаній справі - померлої ОСОБА_1 на її правонаступника ОСОБА_4 , оскільки правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 допускають правонаступництво, і ОСОБА_4 надано докази про те, що вона є спадкоємицею позивачки ОСОБА_1 .
Щодо посилань в апеляційній скарзі на відсутність у позивача  ОСОБА_1 прав на майно, яке заповіла ОСОБА_3 своєму синові ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що така не є спадкоємицею, колегія суддів не приймає, оскільки спір по суті судом першої інстанції на вказаній стадії судового процесу не вирішувався, а тому такі твердження відповідача є суб`єктивною думкою та виражають незгоду з оскаржуваною ухвалою.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. 55, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Тарасенком Русланом Анатолійовичем, залишити без задоволення.
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 25 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова складена 25 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Л.Д. Поливач 

А.М. Стрижеус